УХВАЛА

19 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 916/1542/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Аленін О.Ю., судді: Головей В.М., Лавриненко Л.В.)

від 22.02.2021

у справі за позовом 1. ОСОБА_2 , 2. ОСОБА_3 , 3. ОСОБА_4

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Французький"

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_5

про визнання недійсним рішення та скасування запису,

ВСТАНОВИВ:

1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.10.2020 відмовлено у задоволенні позову.

2. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 скасовано рішення суду першої інстанції та задоволено позовні вимоги. Визнано недійсним рішення правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Французький", затвердженого протоколом №31, від 29.01.2016 та скасовано запис № 60 42294 від 02.02.2016 (зміна керівника юридичної особи) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, внесений Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції (Дрей Іриною Юріівною).

3. 20.03.2021 ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 у справі № 916/1542/20. Скаржник просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Також ОСОБА_1 просить застосувати принципи "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки) та "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці) як самостійну підставу для відмови у позові та визнання зловживанням процесуальними правами.

4. Вивчивши доводи, викладені у касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху з таких мотивів.

5. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

6. Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

- якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

- якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

- якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

7. Таким чином, касаційна скарга на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції має містити:

1) зазначення конкретної норми матеріального та процесуального права (абзац, пункт, частина статті), яку неправильно застосував чи порушив суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

2) посилання на відповідний пункт (пункти) частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, і при цьому, додатково зазначається:

- постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні - у разі оскарження судових рішень з тієї підстави, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України);

- обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду - у разі оскарження судових рішень з підстави необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

У разі оскарження судового рішення на підставі пункту 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

8. Підставами касаційного оскарження скаржник за змістом касаційної скарги визначає пункти 1,3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник вважає, що:

- суд апеляційної інстанції, посилаючись на норми Цивільного кодексу України, Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та Типового статуту, застосував їх без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у численних постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду (від 05.08.2020 у справі № 906/282/16; від 29.07.2020 у справі № 34/5005/4591/2012; від 01.07.2020 у справі № 916/1395/19; від 10.06.2020 у справі № 922/1840/19; від 14.05.2020 у справі № 910/7515/19; від 28.04.2020 у справі № 910/6245/19; від 21.02.2020 у справі № 910/660/19; від 19.02.2020 у справі № 915/411/19, від 28.01.2020 у справі № 910/15489/18; від 06.12.2019 у справі № 910/353/19; від 28.11.2019 у справі № 910/5995/18; від 14.11.2019 у справі № 904/2732/18; від 07.11.2019 у справі № 910/12484/18; від 24.10.2019 у справі № 904/3315/18; від 15.10.2019 у справі № 903/879/18; від 09.10.2019 у справі № 922/1382/18; від 19.09.2019 у справі № 904/3883/18; від 17.07.2019 у справі № 906/408/18; від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18; від 15.05.2019 у справі № 917/803/18; від 09.04.2019 у справі № 903/394/18; від 17.11.2018 у справі № 911/205/18). Проте, ОСОБА_1 чітко не зазначає, які саме норми матеріального права суд застосував неправильно;

- відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (компетенції правління ОСББ зі свого складу обирати голову правління). Однак, ОСОБА_1 чітко не вказує, яку саме норму права судом апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, не обґрунтовує, у чому полягає неправильне застосування відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

9. Також скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції: 1) застосував всупереч Цивільному кодексу України та Господарському кодексу України, які регулюють діяльність юридичних осіб (товариств), аналогію закону, зокрема, статтю 98 Цивільного кодексу України та статтю 167 Господарського кодексу України, які не підлягають застосуванню; 2) застосував частину 2 статті 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", яка не підлягає застосуванню; 3) застосував другий абзац пункту 2 розділу III Типового статуту (загальні збори вправі приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання), який не підлягає застосуванню; 4) не врахував, що до статуту ОСББ "Французький" підлягає застосуванню стаття 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", відповідно до якої статут відповідача, який затверджений до набрання чинності цього Закону, діє у частині, що не суперечить цьому Закону.

Проте, ОСОБА_1 не наводить постанов Верховного Суду, у яких викладено висновок про те, що ці норми не підлягають (підлягають) застосуванню у подібних правовідносинах або яким чином застосовують ці норми у подібних правовідносинах.

10. Таке обґрунтування скарги не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України та є підставою для залишення касаційної скарги без руху.

11. Згідно з частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

12. Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись нормами статей 174, 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 у справі № 916/1542/20 залишити без руху.

2. Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом - подати до суду уточнену редакцію касаційної скарги (з доказами надіслання копій відповідних уточнень (змін) до касаційної скарги іншим учасникам справи), в якій чітко зазначити:

1) які саме норми матеріального права суд застосував неправильно (пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України) та яку саме норму права судом апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, обґрунтувати у чому полягає неправильне застосування відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах (пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України), що зазначено у пункті 8 цієї ухвали;

2) постанови Верховного Суду, у яких викладено висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що зазначено у пункті 9 цієї ухвали.

3. Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Кондратова