ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року, м. Херсон, справа № 923/1169/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В., розглянувши у відкритому засіданні справу

за позовом: Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури, м.Херсон,

в інтересах держави в особі:

позивача: Міністерства освіти і науки України, м. Київ,

до відповідача-1: Приватної фірми "ЮПО", м. Херсон,

відповідача-2: Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, м. Херсон,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державний навчальний заклад "Вище професійне училище № 2 м. Херсона", м. Херсон,

про визнання недійсним договору оренди та повернення майна

за участю секретаря судового засідання Рудченко І.О.,

прокурора: Рашевська О.Ю., службове посвідчення № 057475 від 15.10.2020;

представників:

від позивача: не прибув;

від відповідача-1: не прибув;

від відповідача-2: уповн. особа Кулініч В.О., довіреність №3 від 06.01.2021;

від третьої особи: адвокат Орловцева М.О., ордер серії ХС №198972 від 30.12.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000009 від 19.09.2014

у с т а н о в и в:

Позиції та докази учасників судового процесу

Позиція та докази прокуратури

Правовими підставами позову вказано ст.ст.1, 10, 22, 79, 80 Закону України "Про освіту", ст.49 Закон України "Про професійно-технічну освіту", ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст.ст.6, 203, 215, 216, 228 Цивільного та ст.ст.20, 208 Господарського кодексів України, а в якості обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги зазначено про укладання між відповідачами у справі оспорюваного прокурором договору від 13.11.2017 №1460-17-065 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, - приміщення державного навчального закладу під розміщення офісу суб`єкта господарювання, тобто, з метою використання цього майна не за освітнім призначенням, що заборонено законом, у зв`язку з чим спірний договір підлягає визнанню недійсним, а майно поверненню.

Наявність підстав для здійснення прокурором представництва в суді та, відповідно, захисту законних інтересів держави за цим позовом, обґрунтовано нормами ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та пов`язується з обізнаністю уповноважених державних органів - суб`єктів управління даним об`єктом державної власності, а саме, Міністерства освіти і науки України та Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, про укладання вказаного договору оренди в порушення законодавство України про освіту (оскільки перший погоджував укладання цього договору, а інший - є стороною цього договору) та, поряд з цим, з невжиттям вказаними державними органами, після звернення до них прокуратури щодо протиправності укладання вказаного договору оренди, заходів щодо захисту інтересів Держави, як власника даного майна, які полягають у користуванні сторонніми організаціями майном державного навчального закладу у відповідності до вимог законодавства України про освіту.

На підтвердження вказаних у позовній заяві обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, у позовній заяві зазначені та подані разом з нею до суду: договір від 13.11.2017 №1460-17-065 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, з додатками та додатковими договорами №1 від 13.11.2017 та №2 від 17.11.2018; звіт від 30.09.2020 про незалежну оцінку спірного нежитлового приміщення; витяг від 24.12.2013 індексний номер 15253177 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; витяг від 30.03.2010 № 25724361 про реєстрацію права власності на нерухоме майно; наказ Міністерства освіти і науки України від 22.12.2016 №1599 "Про затвердження статуту ДНЗ "Вище професійне училище № 2 м. Херсона", з статутом (редакція, що погоджена на загальних зборах колективу 21.09.2016); договори про навчально-виробничу практику від 26.04.2017 та від 17.05.2017; матеріали листування Херсонської обласної прокуратури з учасниками справи щодо спірного договору, а саме, листи від 27.10.2020 №/№24-478вих-20, 24-479вих-20, 24-480вих-20, від 28.10.2020 №288, від 02.11.2020 № 10-03-02974.

Прокурором, також, було подано клопотання (вх.№ 9911/20 від 28.12.2020) про доручення до матеріалів справи додаткових доказів, яке задоволено судом.

Позиція та докази позивача

У письмових поясненнях щодо позову прокурора позивач вказав, що оспорюваний договір оренди укладений за його згодою (а.с.103-105), а також позивач просить прийняти об`єктивне та законне рішення у справі, а справу розглядати без участі його представника.

Будь-яких доказів по суті спору позивач не подав.

Позиція та докази відповідача-1

Відповідач-1 належним чином повідомлений про заявлений прокурором до нього позов та судовий розгляд цього позову: усі ухвали суду по справі було надіслано за вказаною у позовній заяві та її матеріалах адресою відповідача-1, яка узгоджується з зареєстрованою адресою місцезнаходження відповідача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.40). При цьому, рекомендованого листа з ухвалою суду від 30.11.2020 про відкриття провадження у справі відповідачем-1 було отримано 24.12.2020 (згідно з відміткою у поштовому повідомленні (а.с.188)), а рекомендовані листи з іншими ухвалами по справі, які суд надіслав на ту саму адресу відповідача-1, підприємство поштового зв`язку повернуло до суду, без вручення відповідачу-1, з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідач-1 свого відношення до позову прокурора не проявив, заяв та клопотань процесуального характеру до суду не подав, в жодне з судових засідань по справі представник відповідача-1 не прибув.

Позиція та докази відповідача-2

Згідно з відзивом на позов (а.с.158-163) відповідач-2 позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити в задоволенні позову, з огляду на наступні обставини.

1. Укладення договору оренди від 13.11.2017 №1460-17-065 жодним чином не порушує інтересів держави в особі позивача, Міністерства освіти та науки України, в сфері оренди державного майна, а усі кошти, що отримані від оренди нерухомого майна використовуються для потреб освітнього закладу.

2. Договір оренди від 13.11.2017 №1460-17-065 укладений за згодою Міністерства освіти і науки України (лист від 26.09.2017 № 1/11-9685 цього Міністерства).

3. Прокурором пропущено встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом (строк загальної позовної давності тривалістю у три роки, у даному випадку - три роки від дати укладання оспорюваного прокурором договору оренди): договір укладений 13.11.2017, а позов прокурора надійшов до суду 16.11.2020 (тобто, більш ніж через три роки від дати укладання оспорюваного прокурором договору).

Відзив відповідача-2 містить у собі заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до заявленої прокурором позовної вимоги про визнання недійсним договору.

4. За результатами проведення електронного аукціону до оспорюваного прокурором договору оренди внесено зміни шляхом укладання між відповідачами у справі додаткового договору № 3 від 24.12.2020 про внесення змін до цього договору оренди.

Разом з відзивом відповідач-2 надав до суду копії: листа Міністерства освіти і науки України від 26.09.2017 № 1/11-9685 та договору № 3 від 24.12.2020 про внесення змін до договору оренди від 13.11.2017 № 1460-17-065.

Позиція та докази третьої особи

Згідно з відзивом на позов (а.с.140-148) третя особа просить суд відмовити в задоволенні позову, з огляду на наступні обставини.

1. За рахунок коштів спеціального фонду, який формується за рахунок доходів за послуги, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю, від додаткової (господарської) діяльності, від оренди майна бюджетних установ, від реалізації в установленому порядку майна (крім) нерухомого майна, фінансування, третя особа здійснює витрати на придбання матеріалів та господарчі витрати.

2. В разі неможливості всебічно забезпечити освітній процес заклад освіти (суб`єкт управління майном) вправі здавати в оренду приміщення для забезпечення освітніх потреб та обслуговування осіб, які навчаються в закладі. Передача в оренду приміщення навчального закладу на підставі оспорюваного прокурором договору здійснена з урахуванням положень Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796.

3. Відповідач-1 є спеціалізованим будівельним підприємством. З метою проходження професійно-практичної підготовки, що є складовою навчального процесу, відповідач-1 надає виробничі об`єкти для проходження виробничого навчання учнями ДНЗ "Вище професійне училище № 2 м.Херсона".

4. Прокурором пропущено встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом (строк загальної позовної давності тривалістю у три роки, у даному випадку - три роки від дати укладання оспорюваного прокурором договору оренди): договір укладений 13.11.2017, а позов прокурора надійшов до суду 16.11.2020 (тобто, більш ніж через три роки від дати укладання оспорюваного прокурором договору).

Відзив третьої особи містить у собі заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених прокурором позовних вимог.

Разом з відзивом третя особа надала до суду: довідку від 14.12.2020 № 381 про надходження орендної плати по договору оренди від 13.11.2017 № 1460-17-065, копію наказу Міністерства освіти і науки України від 10.09.2020 № 221-л "Про ліцензування освітньої діяльності", копію ліцензії від 18.09.2013 серії АЕ № 285029 третьої особи.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 30.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засіданні у справі призначено на 30.12.2020, встановлено строки, зокрема, 22.12.2020 відповідачам для надання відзивів на позов, а 30.12.2020 прокурору та позивачу для надання відповіді на відзиви.

За цією ж ухвалою суду від 30.11.2020 Державний навчальний заклад "Вище професійне училище № 2 м. Херсона" залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, та встановлено цій третій особі строк для надання до суду письмових пояснень щодо позову прокурора - протягом 10-ти днів з дня отримання ухвали суду від 30.11.2020. Дану ухвалу третя особа отримала 03.12.2020 (згідно з відміткою у поштовому повідомленні (а.с.101)).

Відповідач-2 подав до суду відзив на позовну заяву 29.12.2020, з клопотанням про поновлення строку на подання відзиву. Третя особа подала до суду 30.12.2020 відзив на позовну заяву (замість письмових пояснень).

З метою забезпечення прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі (запорукою чого є повне та всебічне з`ясування обставин, на які учасники судового процесу посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень), а також беручи до уваги незначний, за оцінкою суду, пропуск відповідачем-2 та третьою особою строків подання відзиву (пояснень) на позов, суд, з власної ініціативи, в порядку ч.2 ст.119 Господарського процесуального кодексу України, протокольними ухвалами від 30.12.2020 продовжив:

- відповідачу-2 строк для надання відзиву на позов по 29.12.2020, по день фактичного надходження відзиву до суду, з урахуванням вказаних відповідачем-2 за текстом відзиву (у клопотанні про поновлення строку подання відзиву) обставин пропуску цього строку;

- третій особі строк для надання відзиву на позов по 30.12.2020, по день фактичного надходження відзиву до суду.

З аналогічною метою суд іншою протокольною ухвалою від 30.12.2020 задовольнив клопотання прокурора про залучення до справи доказів (вх.№ 9911/20 від 28.12.2020), з урахуванням вказаних прокурором обставин, що унеможливили подання цих доказів разом з позовною заявою, та прийняв до справи, в порядку ч.8 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, в якості доказів на обґрунтування позову, оригінали листів Херсонської обласної прокуратури від 18.11.2020 № 24-1897/20 та Міністерства освіти та науки України від 09.12.2020 № 1/11-8805.

Підготовче провадження у справі проведене в судових засіданнях 30.12.2020, 13.01.2021. Ухвалою суду від 13.01.2021 підготовче провадження у справі закрито. Розгляд справи по суті проведено в судових засіданнях 10.02.2021, 26.02.2021, 12.03.2021.

В судових засіданнях оголошувалися перерви: в засіданні 30.12.2020 - до 11-00год 13.01.2021, 10.02.2021 - до 10-00год. 26.02.2021, а 26.02.2021 - до 11-00год. 12.03.2021.

В судовому засіданні 12.03.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Обставини, які встановлено судом

Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (надалі - відповідач-2), як орендодавець, та Приватна фірма "ЮПО" (надалі - відповідач-1), як орендар, уклали 13.11.2017 між собою договір №1460-17-065 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить державної власності, на умовах якого відповідач-2 передав відповідачу-1, який, в свою чергу, прийняв від відповідача-2, в строкове, з 13.11.2017 до 13.11.2018, платне користування державне нерухоме майно - вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 17,5м2 на першому поверсі будівлі гуртожитку за адресою м.Херсон, Миколаївське шосе, буд.52, балансоутримувач майна - Державний навчальний заклад "Вище професійне училище № 2 м. Херсона", під розміщення офісу орендаря (надалі - договір оренди).

За актом приймання-передавання державного майна від 13.11.2017 відповідач-2 та третя особа передали вказане приміщення в користування відповідачу-1.

Листом від 26.09.2017 № 1/11-9685 Міністерство освіти і науки України надало згоду на укладання цього договору оренди.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витяг з цього реєстру (а.с.40), відповідач-1 є суб`єктом господарювання, серед зареєстрованих видів господарської діяльності відповідача-1 - покрівельні роботи (основний вид) та будівництво житлових і нежитлових будівель.

В подальшому, шляхом укладання додаткових договорів від 07.11.2018 № 1 та від 22.10.2019 № 2 до договору оренди строк дії цього договору було продовжено з 14.11.2018 до 14.11.2019 та з 15.11.2019 до 15.11.2020, відповідно.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 22.12.2016 № 1599 затверджений статут Державного навчального закладу "Вище професійне училище № 2 м. Херсона" (надалі - третя особа), в редакції, що погоджена 21.09.2016 загальними зборами колективу закладу.

Згідно з вказаним статутом третьої особи:

- третя особа - є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України державним професійно-технічним навчальним закладом третього атестаційного рівня, що здійснює первинну підготовку робітників кваліфікації з технологічно складних, наукоємних професій та підготовку за спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня "молодший спеціаліст" або робітників з числа випускників загальноосвітніх навчальних закладів (п.1.1 статуту);

- головним завданням третьої особи є забезпечення права громадян України на професійне навчання відповідно до їх покликань, інтересів і здібностей та стану здоров`я з метою задоволення потреб економіки країни у кваліфікованих та конкурентоспроможних на ринку праці робітниках, молодших спеціалістах (п.1.4);

- до основних повноважень і напрямів діяльності третьої особи належать організація навчально-виховного процесу, вибір форм та методів навчання, навчально-виробнича, навчально-виховна, навчально-методична та виробничо-комерційна діяльність, розробка робочих навчальних планів і програм з професій та спеціальностей, розробка правил прийому учнів, слухачів, організація харчування учнів, атестація педагогічних працівників, організація підвищення кваліфікації, стажування, здійснення професійно-технічного навчання, організація виробничого навчання учнів (п.1.5);

- третя особа надає платні освітні та інші послуги, відповідно до Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 №796, та пов`язані з його основною статутною діяльністю (п.1.6);

- Міністерство освіти і науки України здійснює контроль за дотриманням третьою особою вимог законодавства та положень статуту, приймає відповідні рішення у разі їх порушень (п.1.9);

- третя особа належить до сфери управління Міністерства освіти і науки України (п.6.1);

- додатковими джерелами фінансування третьої особи, крім бюджетного фінансування, є, серед іншого, доходи від надання в оренду приміщень (п.7.4);

- для забезпечення підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації робітничих кадрів третя особа використовує навчально-матеріальну базу та земельні ділянки відповідно до правовстановлюючих документів (п.7.8);

- майно, у тому числі навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди є об`єктами державної власності, що закріплюються за третьою особою на праві оперативного управління, при цьому, функції управління майном, яке закріплюється за третьою особою, здійснює Міністерство освіти і науки України, при цьому, майно, що закріплено за третьою особою, не підлягає передачі в оренду юридичним та фізичним особам без погодження вказаного Міністерства, якщо інше не передбачено законом (п.7.9);

- третя особа несе відповідальність перед Міністерством освіти і науки України за збереження та використання за призначенням закріпленого за цією особою майна (п.7.11).

Згідно з ліцензією від 18.09.2013 серії АЕ № 285029, з урахуванням наказу Міністерства освіти і науки України від 10.09.2020 № 221-л "Про ліцензування освітньої діяльності", третя особа у 2017-2020рр мала право на провадження освітньої діяльності у сфері професійної (професійно-технічної) освіти, зокрема, за професіями: 1) штукатур, лицювальник-плиточник, маляр (первинна професійна підготовка), 2) монтажник-складальник металопластикових конструкцій (перепідготовка), 3) монтажник систем утеплення будівель (перепідготовка), 4) столяр будівельний (підвищення кваліфікації), 5)монтажник гіпсокартонних конструкцій (підвищення кваліфікації).

Згідно з даними витягу від 24.12.2013 індексний номер 15253177 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягу від 30.03.2010 № 25724361 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 0 зареєстровано право державної власності на будівлі та споруди Державного навчального закладу "Вище професійне училище № 2 м. Херсона" (третя особа) за адресою м. Херсон, Миколаївське шосе, буд.52, власником яких є Держава в особі Міністерства освіти та науки України.

Згідно з звітом від 30.09.2020 Приватного підприємства "Експерт-Центр" про незалежну оцінку вартість цього приміщення становить 109 422грн.

На час пред`явлення позову спірний договір оренди діє, державне майно - приміщення державного навчального закладу перебуває в користуванні відповідача-1.

Правові норми, що підлягають застосуванню

Відповідно до ст.80 Закону України "Про освіту" (в редакції чинній з 28.09.2017, тобто, на час укладання оспорюваного прокурором договору оренди від 13.11.2017):

- складовими майна закладів освіти є нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством (за частиною 1 цієї статті);

- майно закладів освіти належить їм на правах, визначених законодавством (за частиною 2 цієї статті);

- об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають використанню не за освітнім призначенням (за частиною 4 цієї статті);

- майно закладів освіти, яке не використовується в освітньому процесі, може бути вкладом у спільну діяльність або використане відповідно до ст.81 цього ж Закону (як-то викладено у ст.81 цього Закону, в порядку державно-приватного партнерства у сфері освіти і науки, з додержанням спеціальних норм законодавства, зокрема, Закону України "Про державно-приватне партнерство" та на основі договорів між органами державної влади та приватними партнерами, які укладаються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (за частиною 6 цієї статті).

При цьому, відповідно до ст.81 Закону України "Про освіту" передача в управління приватним партнерам в оренду, в концесію, в оперативне управління тощо рухомого та/або нерухомого державного та/або комунального майна, у тому числі земельних ділянок, забороняється.

Відповідно ж до ч.4 ст.80 Закону України "Про освіту" (в редакції чинній з 19.01.2019) встановлено, що об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.49 Закон України "Про професійно-технічну освіту" засновник закріплює за професійно-технічними навчальними закладами державної або комунальної форми власності та установами професійно-технічної освіти об`єкти права власності, які належать засновнику на праві власності або орендовані ним у інших власників. Об`єкти права власності закріплюються засновником за професійно-технічним навчальним закладом на праві оперативного управління. Навчальні заклади та установи професійно-технічної освіти несуть відповідальність перед засновником за збереження та використання за призначенням закріпленого за ними майна. Контроль за використанням цього майна здійснюється засновником.

Згідно з ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, а саме: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.236 Цивільного кодексу України договір (у даному випадку двосторонній правочин), що визнаний судом недійсним, є недійсним (втрачає силу) з моменту його укладання.

Оцінка судом встановлених обставин, з урахуванням положень правових норм, що підлягають застосуванню при вирішенні спору

1. Щодо суті спору

Згідно з даними витягу від 24.12.2013 індексний номер 15253177 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягу від 30.03.2010 № 25724361 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 0 зареєстровано право державної власності на будівлі та споруди Державного навчального закладу "Вище професійне училище № 2 м. Херсона" (третя особа) за адресою м. Херсон, Миколаївське шосе, буд.52, власником яких є Держава в особі Міністерства освіти та науки України.

У відповідності до змісту норм ч.1 ст.80 Закону України "Про освіту" та ст.49 Закон України "Про професійно-технічну освіту", а також положень п.7.8. та п.7.9 статуту третьої особи до об`єктів освіти третьої особи, як навчального закладу, належать увесь комплекс нерухомого майна державної власності, що переданий третій особі в оперативне управління позивачем. Зокрема, усі будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання державної власності, що перебуває в оперативному управлінні третьої особи. Об`єкт оренди за оспорюваним прокурором договором оренди - це вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 17,5м2 на першому поверсі в будівлі гуртожитку за адресою: м.Херсон, Миколаївське шосе, буд.52 відноситься до об`єктів освіти державної форми власності.

Законодавство про освіту, яке було чинним на момент укладання оспорюваного прокурором договору оренди від 13.11.2017 хоча й передбачало можливість використання майна закладів освіти, яке не використовується в освітньому процесі, в якості вкладу в спільну діяльність або в рамках державно-приватного партнерства, проте, водночас забороняло передачу в оренду приватному партнеру нерухомого майна державного або комунального закладу освіти.

При цьому, поданими сторонами та третьою особою доказами не підтверджено того, що оспорюваний прокурором договір оренди від 13.11.2017 містить умови щодо передачі нежитлового приміщення в оренду відповідачу-1 в рамках державно-приватного партнерства, в той час як, за змістом ст.14 Закону України "Про державно-приватне партнерство" визначення приватного партнера для укладення договору в рамках державно-приватного партнерства здійснюється виключно на конкурсних засадах, визначених Порядком проведення конкурсу з визначення приватного партнера для здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів державної, комунальної власності або які належать Автономній Республіці Крим, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2011 № 384 "Деякі питання організації здійснення державно-приватного партнерства".

Оскільки, згідно з пунктом 7.9 статуту третьої особи майно цього навчального закладу є державною власністю, то стосовно цього майна діє передбачена законом заборона надання його в оренду і в рамках договорів державно-приватного партнерства.

Виходячи з системного аналізу змісту норм ч.4 та ч.6 ст.80 та ч.2 та ч.6 ст.81 Закону України "Про освіту" (в редакції, як на час укладання оспорюваного прокурором договору оренди від 13.11.2017, так і на час укладання додаткових угод до цього договору щодо продовження строку оренди) суд дійшов висновку про те, що нежитлові приміщення, які становлять матеріально-технічну базу об`єктів освіти, не можуть використовуватися не за освітнім призначенням, а тому можуть бути передані в оренду виключно для діяльності, пов`язаної з навчально-виховним чи навчально-виробничим процесом. При цьому, само по собі невикористання навчальним закладом вказаних приміщень не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з освітньою діяльністю самого навчального закладу, а недостатнє фінансування державного чи комунального закладу не є підставою для використання об`єктів освіти для цілей, не пов`язаних з освітньою діяльністю.

З 19.01.2019 набрала чинності нова редакція частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту", згідно з якою об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства. Проте, матеріалами справи не доведено того, що надання приміщення гуртожитку під розміщення офісу суб`єкта господарювання мало своїм наслідком надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладом освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Таким чином, в порушення вимог законодавства про освіту, чинного як на час укладання оспорюваного прокурором договору оренди від 13.11.2017, так і на час укладання додаткових договорів до цього договору щодо продовження строку оренди, нерухоме майно державного закладу освіти, який фінансується з державного бюджету, було передано відповідачеві-1 для використання не за цільовим призначенням, а з метою розміщення офісу суб`єкта господарювання.

Попереднє надання позивачем, Міністерством освіти і науки України, листом від 26.09.2017 № 1/11-9685 дозволу відповідачу-2, Регіональному відділенню Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, на передачу в оренду відповідачу-1 під розміщення офісу орендаря приміщення державного навчального закладу (третя особа) ніяким чином не спростовує невідповідність оспорюваного прокурором договору оренди вимогам частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту" (в редакції чинній з 28.09.2017, тобто, на час укладання оспорюваного прокурором договору оренди від 13.11.2017).

Постанова Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 має підзаконний характер і має застосовуватися лише з урахуванням (в контексті відповідності) нормам Закону України "Про освіту" (в редакції чинній з 28.09.2017), який має вищу юридичну силу. Тобто, за умови дотримання імперативних вимог ч.4 ст.80 цього Закону щодо заборони використання об`єктів освіти не за їхнім цільовим призначенням.

При розгляді справи не спростовано того, що відповідач-1 є спеціалізованим будівельним підприємством. Проте, безпосередньо умови оспорюваного прокурором договору оренди від 13.11.2017 не містять положень про взаємодію відповідача-1 та третьої особи у справі з питань навчально-виховного процесу щодо надання учням третьої особи можливості проходження виробничої практики на об`єктах відповідача-1.

Відповідач-1 не відноситься до суб`єктів освітньої діяльності, а його діяльність не спрямована на організацію, забезпечення та реалізацію освітнього процесу, а отже не пов`язана з освітнім процесом. Так, у справі відсутні будь-які докази того, що в період дії оспорюваного прокурором договору оренди, відповідач-1 надавав третій особі на підставі вказаного договору послуги, які не можуть бути забезпечені безпосередньо третьою особою та пов`язані з забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу (учнів або слухачів третьої особи).

Зміна умов договору в період його дії, об`єктивно, не має юридичного значення і не впливає на можливість визнання договору недійсним з підстав недодержання сторонами договору в момент укладання договору вимог законодавства. У відповідності до положень ст.215 Цивільного кодексу України при вирішенні судом питання щодо визнання правочину (зокрема, договору) недійсним, суд повинен надати правову оцінку додержання сторонами договору вимог закону (відповідності положень та умов договору вимогам закону), саме, на момент укладення договору.

З огляду на те, що положеннями чинного законодавства України, яке регулює орендні відносини державного та комунального майна закладів освіти, встановлено заборону на передання в оренду приміщень закладів освіти для їхнього використання не за цільовим призначенням, а в даному випадку приміщення передано в платне користування не для використання в навчально-виховному процесі, то оспорюваний прокурором договір оренди не відповідає нормам ч.4 ст.80 Закону України "Про освіту", що згідно з ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним та в свою чергу зобов`язання Орендодавцю повернути вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 17,5м2 на першому поверсі в будівлі гуртожитку за адресою: м. Херсон, Миколаївське шосе, буд.52, шляхом підписання акту прийому-передачі.

Виходячи з того, що власником комплексу нерухомого майна третьої особи, з місцезнаходженням за адресою м. Херсон, Миколаївське шосе, буд.52, є Держава в особі позивача, Міністерства освіти і науки України, суд вважає, що позовна вимога про повернення спірного приміщення державного навчального закладу, саме, позивачеві, у зв`язку з визнанням (як наслідок визнання) недійсним договору оренди, є обґрунтованою та узгоджується з положеннями законодавства про освіту.

2. Щодо позовної давності

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно ж до ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до винесення судом рішення (за частиною 3 цієї статті), сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (за частиною 4 цієї статті).

Позов прокурора поданий до суду в межах загального трирічного строку позовної давності, перебіг якої у даному випадку розпочався з 13.11.2017 - дати укладання оспорюваного прокурором договору оренди, у зв`язку із чим останнім днем цього строку було 13.11.2020.

Позовна заява, за якою ухвалою суду від 30.11.2020, відкрито провадження у цій справі надійшла до суду 16.11.2020 за вх.№ 2454/20.

Поряд з цим, дана позовна заява була здана підприємству поштового зв`язку 12.11.2020 для відправлення на адресу суду, що підтверджується відбитком календарного штемпелю поштового відділення "12 11 2020", на описі вкладення у поштове відправлення, за яким позовна заява надійшла до суду (а.с.22), а також зазначенням у поштовій накладній, що закріплена на зворотному боці поштового конверта, в якому позовна заява надійшла до суду, дати оформлення поштового відправлення до пересилання "12.11.2020" (а.с.88).

Таким чином, позов прокурора, що був зданий до підприємства поштового зв`язку для відправлення на адресу суду 12.11.2020, був зданий для пересилання поштою до суду у передостанній день вказаного строку позовної давності. Тобто, даний позов прокурора поданий до суду в межах строку позовної давності. Вказаний висновок суду узгоджується з положеннями ч.2 ст.255 Цивільного кодексу України та ч.7 ст.116 Господарського процесуального кодексу України.

3. Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави за заявленим позовом

Відповідно до Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15); держава Україна є одним з учасників цивільних (стаття 2); держава Україна набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (статті 167 та 170).

На органи прокуратури, відповідно до ст.23 Закону України "Про прокуратуру", покладено функції представництва інтересів держави в суді у визначених законом випадках. Відповідно до частини першої зазначеної статті представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Згідно з частиною третьою зазначеної статті прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у суді.

Відповідно до ч.3 ст.4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до юрисдикції цього суду, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Відповідно ж до ч.4 ст.53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду з позовом в інтересах держави обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Норми закону або будь-якого нормативно-правового акту не конкретизують поняття "нездійснення або неналежним чином здійснення органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження", які були б достатніми підставами (передумовами) для реалізації органами прокуратури представницьких функцій інтересів держави в суді.

Таким чином, оскільки термін "інтереси держави" виступає у даному випадку оціночним поняттям, прокурор чи його заступник, у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99, кожного разу при зверненні до суду з позовом в інтересах держави повинні самостійно визначити з посиланням на законодавство, на підставі якого подано позов, в чому саме полягає порушення матеріальних або інших інтересів держави, якщо таке порушення вже має місце, або ж в чому саме полягатиме можливе порушення матеріальних або інших інтересів держави, а також, обґрунтувати у позовній заяві необхідність їх захисту інтересів держави, визначивши орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У відповідності до правової позиції, що містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави), які є достатньою підставою для реалізації органами прокуратури представницьких функцій інтересів держави в суді, полягає у тому, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту цих інтересів, але не звернувся до суду з відповідним позовом у розумний строк.

У даній справі, прокурором доведено наявність підстав для представництва інтересів держави в господарському суді за заявленим позовом, оскільки позивач, з урахуванням положень ст.ст.1, 4 та 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", ст.63 та ч.4 ст.80 Закону України "Про освіту", як належний компетентний державний орган - суб`єкт управління даним об`єктом державної власності - спірним нежитловим приміщенням державного навчального закладу, будучи обізнаним про укладання вказаного договору оренди від 13.11.2017 № 1460-17-065 в порушення законодавство України про освіту (оскільки позивач погоджував укладання цього договору), не вжив, після звернення до нього прокуратури щодо протиправності укладання вказаного договору оренди, заходів щодо захисту інтересів Держави, як власника даного майна, які полягають у користуванні сторонніми організаціями майном державного навчального закладу у відповідності до вимог законодавства України про освіту.

Зокрема, позивач не звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 13.11.2017 №1460-17-065 та поверненню спірного майна з оренди позивачу або балансоутримувачу. Вказане підтверджується матеріалами листування Херсонської обласної прокуратури з позивачем та іншими учасниками справи щодо спірного договору, а саме, листи від 27.10.2020 №/№24-478вих-20, 24-479вих-20, 24-480вих-20, від 28.10.2020 № 288, від 02.11.2020 № 10-03-02974, від 18.11.2020 № 24-1897/20 та від 09.12.2020 №1/11-8805. Підставою для представництва прокуратурою інтересів держави за заявленим позовом є порушення інтересів держави, в особі Міністерства освіти і науки України, яке полягало в укладенні договору про передачу в оренду нерухомого майна державного закладу освіти, яке має використовуватися виключно за освітнім призначенням, з метою використання орендарем за іншим, ніж зазначене цільове призначення даного майна.

Висновки суду

За вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у справі є витрати Херсонської обласної прокуратури на сплату судового збору за платіжним дорученням від 12.11.2020 № 1902 у сумі 4204грн, які відповідно до положень п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, а саме "у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог" підлягають стягненню з відповідачів у рівних частинах, а саме по 2102грн, у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.238, 240 Господарського процесуального кодексу України суд,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 13.11.2017 № 1460-17-065, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (місцезнаходження: 73000, м.Херсон, пр-т Ушакова,47; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21295778) та Приватною фірмою ЮПО" (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул. Будьонного, буд.12, кв.374; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22760473).

3. Зобов`язати Приватну фірму ЮПО" (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул.Будьонного, буд.12, кв.374; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22760473) звільнити та повернути Міністерству освіти і науки України (місцезнаходження: 01135, м. Київ, пр-т Перемоги, буд.10; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 38621185) державне нерухоме майно - вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 17,5м2 на першому поверсі в будівлі гуртожитку за адресою - м. Херсон, Миколаївське шосе, буд.52, що перебуває на балансі Державного навчального закладу "Вище професійне училище № 2 м. Херсона", вартістю 109422,00грн, шляхом підписання акту приймання - передачі.

4. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (місцезнаходження: 73000, м.Херсон, пр-т Ушакова,47; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21295778) на користь Херсонської обласної прокуратури (73000, м. Херсон, вул. Михайлівська, буд.33, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04851120) 2102грн компенсації на сплату судового збору.

5. Стягнути з Приватної фірми ЮПО" (місцезнаходження: 73000, м. Херсон, вул.Будьонного, буд.12, кв.374; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22760473 на користь Херсонської обласної прокуратури (73000, м. Херсон, вул.Михайлівська, буд.33, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04851120) 2102грн компенсації на сплату судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.04.2021

Суддя К.В. Соловйов