номер провадження справи 28/25/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 Справа № 908/382/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової О.В. розглянув при секретарі Федоровій К.О. у спрощеному позовному провадженні без виклику представників сторін справу №908/382/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЛІМІТЕКС (69005, м. Запоріжжя, пр. Ювілейний, буд. 18, кв. 48, ідентифікаційний код 33466264)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот (04071, м. Київ, вул. Електриків, буд. 8, ідентифікаційний код 00017733) в особі Філії Приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Запорізький річковий порт (69006, м. Запоріжжя, вул. Парковий бульвар, буд. 1-а, ідентифікаційний код 25920546)

про стягнення 136933,90 грн.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю ЛІМІТЕКС з позовом про стягнення з відповідача: Приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот в особі Філії Приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Запорізький річковий порт основного боргу в розмірі 128134,90 грн., 3% річних в розмірі 2008,27 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6791,13 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між сторонами справи укладено договори купівлі-продажу у спрощений спосіб шляхом поставки позивачем відповідачу товару за видатковими накладними №1-00000073 від 01.07.2020 на суму 26478,90 грн., №1-00000078 від 08.07.2020 на суму 16215,60 грн. та №1-00000081 від 13.07.2020 на суму 85440,00 грн., всього на суму 128134,50 грн. Відповідач поставлений товар не оплатив після його прийняття, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 128134,50 грн. За прострочення оплати товару позивач на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував 3% річних за період з 03.08.2020 по 15.02.2021 в сумі 2008,27 грн. та інфляційні втрати за період з серпня 2020 року по лютий 2021 року в сумі 4528,32 грн., які просить стягнути з відповідача разом із сумою основного боргу.

Позов заявлено на підставі норм ст. ст. 1, 8, 11, 12, 15, 16, 205, 208, 837 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 231 Господарського кодексу України.

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2021 позовну заяву передано на розгляд судді Федорової О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/382/21; присвоєно справі номер провадження 28/25/21; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання; встановлено відповідачу строк для надання суду відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; для надання заперечень на відповідь на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено позивачу строк для надання суду відповіді на відзив на позов - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов; запропоновано позивачу протягом 5 днів з дня отримання ухвали суду уточнити суму стягуваного основного боргу (в прохальній частині позову зазначена сума 128134,90 грн., а в тексті позовної заяви вказана сума основного боргу 128134,50 грн.); копію уточнень в цей же строк надіслати відповідачу, докази надсилання (опис вкладення) надати суду; повідомлено сторін, що додаткові письмові докази, клопотання, заяви, пояснення, необхідно подати у строк до 30.03.2021.

Сторони отримали копії ухвали суду 25.02.2021, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

01.03.2021 від позивача на виконання ухвали суду надійшла заява про усунення недоліків позову (уточнення суми позовних вимог), у якій позивач просив визнати друкарською помилкою зазначення в прохальній частині позову суми основного боргу, яка підлягає стягненню, в розмірі 128134,90 грн. Зазначив, що на момент подання позову та цієї заяви борг відповідача за отриманий товар становить 128134,50 грн. Просив взяти до уваги, що друкарська помилка не вплинула на ціну позову внаслідок застосування при розрахунку ціни позову вірних показників основного боргу за товар в сумі 28134,50 грн. Крім того, зауважив, що позивачем допущено друкарську помилку в тексті позовної заяви, а саме: зазначено, що «сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 5637,92 грн.». Уточнив, що на момент подання позову та цієї заяви сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення дорівнює 6791,13 грн. згідно з розрахунком, який наведено в таблиці №2 до позову. Зазначена друкарська помилка також не вплинула на ціну позову внаслідок того, що для розрахунку ціни позову була застосована сума 6791,13 грн.

До заяви додано докази надсилання її копії відповідачу.

Враховуючи викладене, суд прийняв заяву позивача до розгляду.

12.03.2021 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд зазначає, що вирішення питання про розгляд справи з викликом сторін чи за наявними матеріалами є компетенцією суду, яке вирішується з огляду на положення ГПК України, враховуючи категорію та складність спору, кількість учасників, необхідність дослідження значної кількості обставин справи та доказів тощо.. Відповідач не навів у заяві жодних обставин, які свідчать про необхідність розгляду справи в судовому засіданні. За висновком суду розгляд справи можливий без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд залишив без задоволення заяву відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

15.03.2021 від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без руху, посилаючись на те, що позивач не надіслав відповідачу позовну заяву про стягнення боргу в сумі 136933,90 грн.

Суд залишив вказану заяву відповідача без задоволення, оскільки в матеріалах справи наявні належні докази надсилання відповідачу як позовної заяви з додатками, так і заяви про усунення недоліків позову (описи вкладення від 15.02.2021 та від 01.03.2021).

24.03.2021 від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі, в якій відповідач повідомив про погашення боргу перед позивачем в повному обсязі. Вказує, що останній платіж було здійснено 12.03.2021 в розмірі 125188,80 грн. На підтвердження зазначених обставин відповідач надав акт звірки взаємних розрахунків сторін за період з 30.03.2020 по 17.03.2021, відповідно до якого заборгованість відповідача відсутня.

01.04.2021 від позивача надійшли заперечення на заяву про закриття провадження у справі, в якій позивач зауважив, що відповідач оплатив товар з простроченням після пред`явлення позову у справі, а 3% річних та інфляційні втрати відповідачем не сплачені. Враховуючи викладене, позивач просить суд відмовити в задоволенні заяви про закриття провадження у справі та вирішити справу по суті. До заперечень додано докази надсилання їх відповідачу, тому суд прийняв їх до розгляду.

Оскільки розгляд справи здійснювався без виклику представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилося.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ЛІМІТЕКС (постачальник, позивач) поставило Приватному акціонерному товариству Судноплавна компанія Укррічфлот (покупець, відповідач) товар на загальну суму 128170,50 грн. за видатковими накладними:

№1-00000073 від 01.07.2020 на суму 26478,90 грн. з ПДВ;

№1-00000078 від 08.07.2020 на суму 16251,60 грн. з ПДВ;

№1-00000081 від 13.07.2020 на суму 85440,00 грн. з ПДВ.

Поставка товару за цими накладними також підтверджується товарно-транспортними накладними №1-00000066 від 01.07.2020 (за видатковою накладною №1-00000073), №1-00000070 від 08.07.2020 (за видатковою накладною №1-00000078), №1-00000072 від 13.07.2020 (за видатковою накладною №1-00000081).

Товар отримано представником відповідача Калугіною М.Г. на підставі довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей №740 від 01.07.2020, №896 від 08.07.2020, №897 від 13.07.2020.

На оплату товару позивач виписав відповідачу рахунки-фактури №1-00000080 від 01.07.2020 на суму 26478,90 грн., №1-00000085 від 08.07.2020 на суму 16251,60 грн., №1-00000087 від 13.07.2020 на суму 85440,00 грн.

Оскільки відповідач не оплатив поставлений товар після його прийняття, позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 128134,50 грн., а також нарахованих за прострочення оплати товару 3% річних за період з 03.08.2020 по 15.02.2021 в сумі 2008,27 грн. та інфляційних втрат за період з серпня 2020 року по лютий 2021 року в сумі 6791,13 грн.

В позовній заяві позивач вказав суму поставки за видатковою накладною №1-00000078 від 08.07.2020 в розмірі 16215,60 грн., у той час як фактично за цією видатковою накладною та рахунком-фактурою №1-00000085 від 08.07.2020 поставлено товар на суму 16251,60 грн. Враховуючи викладене, загальна сума поставки за спірними видатковими накладними визначена позивачем у розмірі 128134,50 грн. (з урахуванням уточнень). Від цієї суми поставки також розраховані 3% річних та інфляційні втрати.

Спірні правовідносини сторін є господарським та регулюються нормами, що визначають порядок укладання та виконання договору поставки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За приписами ч. ч. 1 4, 7 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з ч. 1 ст. 641, ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

В даному випадку господарські взаємовідносини сторін щодо укладення та виконання договору поставки підтверджуються видатковими накладними №1-00000073 від 01.07.2020 на суму 26478,90 грн. з ПДВ; №1-00000078 від 08.07.2020 на суму 16251,60 грн. з ПДВ; №1-00000081 від 13.07.2020 на суму 85440,00 грн. з ПДВ та виписаними до них рахунками-фактурами №1-00000080 від 01.07.2020 на суму 26478,90 грн., №1-00000085 від 08.07.2020 на суму 16251,60 грн., №1-00000087 від 13.07.2020 на суму 85440,00 грн., за якими відповідач прийняв товар у повному обсязі.

Товар отриманий відповідачем у повному обсязі без зауважень.

Видаткові накладні на отримання товару містять посилання на рахунки, тому своїм підписом на видаткових накладних представник відповідача також засвідчив факт отримання рахунків.

У рахунках зазначений строк їх дії:

- рахунок-фактура №1-00000080 від 01.07.2020 на суму 26478,90 грн. дійсний до сплати до 03.08.2020,

- рахунок-фактура №1-00000085 від 08.07.2020 на суму 16251,60 грн. дійсний до сплати до 18.07.2020;

- рахунок-фактура №1-00000087 від 13.07.2020 на суму 85440,00 грн. дійсний до сплати до 14.08.2020.

Отже, відповідач, прийнявши поставлений позивачем товар за асортиментом та ціною, що вказані у видаткових накладних та рахунках, та строком оплати, зазначених у рахунках, погодився на поставку товару на умовах, які запропоновані позивачем.

Вказані обставини свідчать про укладення сторонами договорів поставки у спрощеній формі, які оформлені відповідними видатковими накладними.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу норми ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Після звернення позивача до суду з позовом відповідач оплатив основний борг, що підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків за період з 30.03.3030 по 17.03.2021 та визнано позивачем.

Виходячи з відомостей, які наведені в цьому акті звірки, товар оплачено 12.03.2021 платіжним дорученням №5557 на суму 16251,60 грн., платіжним дорученням №5565 на суму 26478,90 грн., платіжним дорученням на суму 85440,00 грн.

Отже, предмет спору в частині стягнення основного боргу в сумі 128134,50 грн. відсутній.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин суд ухвалив закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Суд роз`яснює сторонами, що згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

За прострочення сплати основного боргу позивач нарахував 3% річних за період з 03.08.2020 по 15.02.2021 в сумі 2008,27 грн. та інфляційні втрати за період з серпня 2020 року по лютий 2021 року в сумі 6791,13 грн., які просить стягнути з відповідача.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, рахунок-фактура №1-00000080 від 01.07.2020 на суму 26478,90 грн. дійсний до сплати до 03.08.2020, отже прострочення його сплати виникло 04.08.2020. Товар за даним рахунком оплачено 12.03.2021.

За період з 04.08.2020 по 15.02.2021 (196 днів) позивач нарахував 3% річних у сумі 426,56 грн.

Суд здійснив перерахунок 3% річних, оскільки позивачем при розрахунку не було враховано, що в 2020 році 366 днів. За розрахунком суду 3% річних за вказаний період складають 425,67 грн.

Рахунок-фактура №1-00000085 від 08.07.2020 на суму 16251,60 грн. дійсний до сплати до 18.07.2020, яке є вихідним днем.

За приписами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, рахунок-фактура №1-00000085 від 08.07.2020 на суму 16251,60 грн. мав бути оплачений до 20.07.2020, а прострочення його сплати виникло 21.07.2020. Товар за даним рахунком оплачено 12.03.2021.

В позовній заяві позивач вказав суму поставки за видатковою накладною №1-00000078 від 08.07.2020 в розмірі 16215,60 грн. і виходячи з цього здійснив розрахунок 3% річних.

За період з 19.07.2020 по 15.02.2021 (212 днів) позивач нарахував 3% річних у сумі 282,55 грн.

Суд здійснив перерахунок 3% річних, оскільки позивачем при розрахунку не було враховано, що строк оплати припадає на вихідний день, а також те, що в 2020 році 366 днів. За розрахунком суду 3% річних за період з 21.07.2020 по 15.02.2021 (210 днів) від суми боргу 16215,60 грн. складають 279,29 грн.

Рахунок-фактура №1-00000087 від 13.07.2020 на суму 85440,00 грн. дійсний до сплати до 14.08.2020, отже прострочення його сплати виникло 15.08.2020. Товар за даним рахунком оплачено 12.03.2021.

За період з 15.08.2020 по 15.02.2021 (185 днів) позивач нарахував 3% річних у сумі 1299,16 грн.

Суд здійснив перерахунок 3% річних, оскільки позивачем при розрахунку не було враховано, що в 2020 році 366 днів. За розрахунком суду 3% річних за вказаний період складають 1296,49 грн.

Таким чином, всього за розрахунком суду 3% річних складають 2001,45 грн.

3% річних у сумі 6,82 грн. нараховані позивачем необґрунтовано.

У листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р роз`яснено, що при застосуванні індексу інфляції слід враховувати, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок здійснюється з наступного місяця червня.

Виходячи з наведених роз`яснень, індекс інфляції застосовується тільки за повні місці прострочення, а за весь період прострочення, протягом якого існувала сума боргу, визначається середній індекс інфляції шляхом перемноження індексів інфляції за місяці, що входять до періоду розрахунку.

За прострочення сплати боргу в сумі 26478,90 грн., який виник 04.08.2020, позивач вірно нарахував інфляційні втрати за період з серпня 2020 року по лютий 2021 року в сумі 1403,38 грн.

За прострочення боргу в сумі 16215,60 грн. нарахував інфляційні втрати за період з серпня 2020 року по лютий 2021 року в сумі 859,43 грн.

Даний борг виник 21.07.2020, тому здійснив перерахунок інфляційних втрат від суми боргу 16215,60 грн. за період з вересня 2020 року по лютий 2021 року, що склало 997,21 грн., тому суд визнав обґрунтованою вимогу про стягнення інфляційних втрат в межах заявлених позовних вимог - 859,43 грн.

За прострочення боргу в сумі 85440,00 грн., який виник 15.08.2020, позивач вірно нарахував інфляційні втрати за період з серпня 2020 року по лютий 2021 року в сумі 4528,32 грн.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач не надав доказів сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи викладене, судом задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 2001,45 грн. та інфляційних втрат у сумі 6791,13 грн. У стягненні 3% річних у сумі 6,82 грн. суд відмовляє.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви в сумі 2270,00 грн. підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволених вимог: на відповідача покладаються витрати в розмірі 2269,89 грн., на позивача в розмірі 0,11 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 231, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот (04071, м. Київ, вул. Електриків, буд. 8, ідентифікаційний код 00017733) в особі Філії Приватного акціонерного товариства Судноплавна компанія Укррічфлот Запорізький річковий порт (69006, м. Запоріжжя, вул. Парковий бульвар, буд. 1-а, ідентифікаційний код 25920546) на корить Товариства з обмеженою відповідальністю ЛІМІТЕКС (69005, м.Запоріжжя, пр. Ювілейний, буд. 18, кв. 48, ідентифікаційний код 33466264) 3% річних у сумі 2001,45 грн. (дві тисячі одна грн. 45 коп.), інфляційні втрати в сумі 6791,13 грн. (шість тисяч сімсот дев`яносто одна грн. 13 коп.) та витрати зі сплати судового збору в сумі 2269,89 грн. (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять грн. 89 коп.).

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Відмовити у стягненні 3% річних у сумі 6,82 грн. (шість грн. 82 коп.).

Витрати зі сплати судового збору в сумі 0,11 грн. покласти на позивача.

Закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 128134,90 грн. (сто двадцять вісім тисяч сто тридцять чотири грн. 90 коп.).

Набрання рішенням законної сили, строк на апеляційне оскарження та порядок подачі апеляційної скарги визначені статтями 241, 256, 257 ГПК України з урахуванням положень пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» ГПК України.

Апеляційна скарга може бути подана до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області.

Повне судове рішення складено 22.04.2021.

Суддя О.В.Федорова