РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.03.2021Справа № 910/1358/21

За позовом Концерну «Військторгсервіс»

до Міністерства оборони України

про стягнення 2604408,26 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Лук`янчук Д.Ю.

Представники сторін:

від позивача - Гуща В.О.,

від відповідача - Ковальчук І.В.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з Міністерства оборони України (далі - Міністерство, відповідач) на користь Концерну «Військторгсервіс» (далі - Концерн, позивач) заборгованості за договором №286/2/20/3 від 13.02.2020 (далі - Договір) у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань оплатити поставлену йому продукцію.

Відповідач позов не визнав. Він підтвердив факт поставки позивачем вказаної за Договором кількості комплектів продукції, однак вказав, що сума заборгованості за Договором, яку позивач просить стягнути не була зареєстрована у органах Державної казначейської служби України як бюджетне зобов`язання, оскільки документи, що підтверджують поставку товару були направлені відповідачу після закінчення 2020 бюджетного року. Тому, спірна сума заборгованості не була оплачена позивачу, позаяк відповідно до частини 12 статті 23 Бюджетного кодексу України усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду.

З цієї підстави відповідач просить суд у позові відмовити.

У судовому засіданні з розгляду прави по суті представник позивача позов підтримав у повному обсязі, а представник відповідача заперечив проти позову з вищевикладених мотивів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2020 року між Концерном (Постачальник) та Міністерством (Замовник) було укладено Договір, відповідно до пункту 1.1 якого Концерн зобов`язався у 2020 році здійснити постачання Замовнику у зумовлені строки продуктів харчування та сушених продуктів різних 15890000-3) (харчові продукти (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів харчування) для особового складу та годування штатних тварин військових частин, установ та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на 2020 рік).

На виконання умов вказаного Договору Концерном у 2020 році було здійснено постачання продуктів харчування для військових частин Збройних Сил України на загальну суму 185951396,67 грн.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що розрахунки за фактично поставлені комплекти продуктів харчування проводяться Замовником безготівковим розрахунком з його розрахункового рахунку протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства за даним кодом видатків) з дати надання Постачальником Замовнику належним чином оформленого комплекту документів на відвантажених та прийнятих харчових продуктів, а саме:

- рахунка-фактури (підписаного керівником та головних бухгалтером Постачальника чи уповноваженою особою представника Постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначаються у рахунку-фактурі);

- зведеного акту приймання-передачі (оформлений та підписаний Сторонами);

- видаткової накладної Постачальника (оформленою та підписаною Сторонами);

- повідомлення-підтвердження, яке заповняється Представником Замовника.

Однак, Міністерством у 2020 році було здійснено лише часткову оплату наданих послуг на закупівлю продуктів харчування в сумі 183346988,41 грн.

21.01.2021 між сторонами було підписано акт звіряння розрахунків між Концерном та розпорядником коштів державного бюджету Міністерства за надані послуги з постачання продуктів харчування (каталог продуктів) для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах за період з 13.02.2020 по 31.12.2020 за Договором, згідно з яким сума заборгованості Міністерства перед Концерном становить 2604408,26 грн.

У цьому акті вказано, що розходження на зазначену суму виникли з причини надання Концерном документів, які підтверджують надання послуг з постачання вказаних вище продуктів харчування після 31.12.2020.

Сторонами визнається факт того, що вказані документи, передбачені пунктом 6.1 Договору, на підтвердження поставки продуктів харчування на загальну суму 2604408,26 грн. були надані позивачем Міністерству 05.01.2021.

Вказані вище обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються залученими до матеріалів справи копіями вказаних Договору разом з додатками та додатковими угодами до нього, заявки на постачання продуктів харчування, рахунків-фактур та видаткових накладних, зведених актів приймання-передачі військового майна, повідомлень-підтверджень отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством у централізованому порядку, а також актом звіряння розрахунків між Концерном та розпорядником коштів державного бюджету Міністерства за надані послуги з постачання продуктів харчування за Договором за період з 13.02.2020 по 31.12.2020.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Факт отримання відповідачем продуктів харчування за Договором на спірну суму коштів відповідачем не заперечується та підтверджується належними та допустимими доказами.

Доказів оплати вищевказаної суми боргу матеріали справи не містять.

Заперечення відповідача ґрунтуються лише на тому, що документи на підтвердження поставки продуктів харчування на спірну суму коштів були надані після закінчення 2020 бюджетного року, а тому ця заборгованість не була зареєстрована у органах Державної казначейської служби України як бюджетне зобов`язання.

Однак, вказана обставина не дає відповідачу права не сплачувати за товар, який ним був прийнятий без зауважень.

Отже, відповідач зобов`язаний здійснити розрахунки з позивачем за отриманий ним товар, а відсутність відповідних бюджетних призначень чи недостатність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладений в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 3-77гс17, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справах № 925/246/17, №925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 12-46гс18.

Окрім того, частиною другою статті 218 ГК України та статтею 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року та у справі «Бакалов проти України» від 30 листопада 2004 року зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач на обґрунтування своїх позовних вимог.

За таких обставин, аргументи відповідача щодо заперечення заявлених позовних вимог не спростовують висновків суду щодо задоволення заявлених позовних вимог.

Інші доводи сторін, наведені у наданих суду заявах по суті справи, письмових поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Міністерства оборони України (пр-т. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168; ідентифікаційний код 00034022) на користь Концерну «Військторгсервіс» (вул. Молодогвардійська, 28-А, м. Київ, 03151; ідентифікаційний код 33689 (два мільйони шістсот чотири тисячі чотириста вісім) грн. 26 коп. боргу та 39066 (тридцять дев`ять тисяч шістдесят шість) грн. 13 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 14.04.2021.

Суддя Р.Б. Сташків