ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 квітня 2021 року Справа № 903/217/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Русинчук М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу №903/217/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Ковальського Степана Лукича, с. Замости, Турійського району, Волинської області

до Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» Приватного підприємства «Універсам», с. Мишів, Іваничівського району, Волинської області

про стягнення 32 856,14 грн.,

за участю представників:

від позивача: н/з,

від відповідача: н/з,

в с т а н о в и в:

24.03.2021 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява б/н від 23.03.2021 Фізичної особи-підприємця Ковальського Степана Лукича про стягнення з Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» Приватного підприємства «Універсам» 32 856,14 грн., з них: 11 216,64 грн. процентів річних, 21 639,50 грн. збитків, завданих інфляцією.

Ухвалою суду від 26.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі; розгляд справи призначено на 14.04.2021; запропоновано сторонам подати суду: позивачу: будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності); відповідачу: в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; позивачу (на власний розсуд) відповідно до ст. 166 ГПК України - відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву.

13.04.2021 через відділ документального забезпечення та контролю суду відповідач подав заяву №13/04 від 13.04.2021, в якій просить застосувати строк позовної давності щодо позовних вимог та відмовити у задоволенні позову. Також повідомляє суд про те, що позивачем відступлено право вимоги за договором №11 від 02.09.2013 про надання послуг по збиранню врожаю Фізичній особі-підприємцю Власюку В.Т. згідно з договором про відступлення права вимоги від 11.07.2017. Згідно з п. 1.1. цього договору новий кредитор (ФОП Власюк В.Т.) прийняв на себе право вимоги по нарахуванню в майбутньому індексу інфляції та процентів річних. Відповідач вважає, що до суду звернулась особа, право якої не порушено, а тому в позові слід відмовити.

В судове засідання 14.04.2021 представник відповідача не з`явився.

Факт належного повідомлення відповідача про судовий розгляд підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №041.

Представник позивача в судовому засіданні 14.04.2021 просив надати йому можливість ознайомитись із заявою відповідача №13/04 від 13.04.2021 та оголосити перерву в судовому засіданні.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача по суті позовних вимог, в судовому засіданні було оголошено перерву до 14.04.2021 до 17 год. для ознайомлення представником позивача із заявою відповідача №13/04 від 13.04.2021.

Після оголошеної судом перерви представник позивача в судове засідання не з`явився.

Через відділ документального забезпечення та контролю суду представник позивача подав письмові пояснення-заперечення на заяву відповідача №13/04 від 13.04.2021. В письмових поясненнях-запереченнях представник позивача зазначає про те, що подаючи позовну заяву 24.03.2021 про стягнення інфляційних втрат за період грудень 2018 - лютий 2021 та процентів річних за період 18.12.2018 по 23.02.2021 Фізична особа-підприємець Ковальський С.Л. не пропустив трьохрічний строк позовної давності для звернення до суду. Вказує, що ні Цивільний кодекс України, ні Велика Палата Верховного Суду не вбачають будь-яких обмежувальних термінів, можливості чи необхідності застосування трьохрічного строку позовної давності при стягнення інфляційних втрат і процентів річних за невиконання боржником грошового зобов`язання, яке є триваючим правопорушенням, в зв`язку з чим право на позов про їх стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України виникає у кредитора за весь час прострочення платежу, з моменту грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Щодо звернення до суду з позовом не тієї особи ( підприємця Ковальського С.Л.) представник позивача зазначає наступне:

- ухвалою господарського суду Волинської області від 26.12.2018 у справі № 903/1048/14 була здійснена заміна позивача з ФОП Ковальського С.Л. на ФОП Власюка В.Т. на підставі договору про відступлення права вимоги від 26.12.2018.

За апеляційною скаргою ДП "АФ Луга-Нова" ПП "Універсам" постановою Північно- західного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 вказана ухвала була скасована та прийнято нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні клопотання ФОП Власюка В.Т. про заміну у справі № 903/1048/14 первісного кредитора - позивача ФОП Ковальського С. Л. на нового кредитора - позивача ФОП Власюка В.Т.

01.10.2020 ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" подало до Господарського суду Рівненської області клопотання про заміну позивача у справі у зв`язку з укладенням між позивачем ФОП Ковальський С.Л. та ФОП Власюк В.Т. договору про відступлення права вимоги від 11.07.2017 № 1432 за договором № 11 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 02.09.2013.

В задоволенні вказаного клопотання було відмовлено ухвалою Господарського суду Рівненської області від 10.03.2020. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 вказана ухвала залишена без змін. У вказаній постанові апеляційний суд серед іншого вказав, що у місцевого господарського суду були відсутні підстави для здійснення заміни позивача, а в діях ДП "Агрофірма "Луга Нова" вбачається непослідовність, зокрема, наполягаючи на необхідності здійснення судом заміни позивача на належного - ФОП Власюка В.Т., ДП "Агрофірма "Луга Нова" в той же час не визнає договір провідступлення права вимоги, посилаючись на рішення господарського суду Волинської області у справі № 903/249/20.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 28 жовтня 2020р. ДП "АФ Луга-Нова" ПП "Універсам" було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2020р. у справі № 903/1048/14.

Таким чином, суд апеляційної інстанції 02.09.2020 вже вирішив питання щодо заміни позивача за заявою відповідача у цій справі та зробив висновок провідсутність підстав для такої заміни, а тому вказана обставина не підлягає повторному доказуванню при розгляді тієї самої справи.

Враховуючи те, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в судовому засіданні 14.04.2021 року, судом було вирішено спір за відсутності представників сторін, зважаючи на те, що позивач та відповідач належним чином були повідомлені про судовий розгляд, за наявними у справі матеріалами згідно з положеннями статті 202 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.10.2020 у справі № 903/1048/14 встановлено, що 02.09.2013 між Фізичною особою-підприємцем Ковальським Степаном Лукичем як виконавцем та Дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" як замовником було укладено договір №11 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року, відповідно до умов якого виконавець надає послуги по збиранню врожаю зернових та технічних культур на площах замовника у відповідності з агротехнічними вимогами в слідуючих обсягах: сої на площі 427 га., за ціною 400грн. за 1 га збирання на загальну суму 170 800 грн.

В процесі розгляду справи № 903/1048/14 суд встановив, що позивач надав відповідачу послуги на підставі укладеного сторонами договору на загальну суму 170 800 грн. Доказів оплати вказаних послуг відповідач суду не надав.

Суд при прийнятті рішення у справі №903/1048/14 врахував, що рішенням Господарського суду Волинської області від 23 грудня 2014 року у справі 903/1112/14, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17 лютого 2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 22 квітня 2015 року, було встановлено, що договір №11 від 02 вересня 2013 року в частині виконання взятих на себе зобов`язань виконавцем повністю виконаний і замовником були прийняті проведені ним роботи в повному обсязі без зауважень, а також підписано акт №11 прийняття виконаних робіт на загальну суму 170 800 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.10.2020 у справі № 903/1048/14 позов Фізичної особи-підприємця Ковальського С. Л. задоволено частково: стягнуто з Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" на користь фізичної особи - підприємця Фізичної особи-підприємця Ковальського С. Л. 170 800 грн. 00 коп. заборгованості, 170 800 грн. 00 коп. штрафу, 209 622 грн. 97 коп. інфляційних втрат за період з 22.11.2013 по листопад 2018 року, 25 985 грн. 00 коп. процентів річних за період з 22.11.2013 по 17.12.2018, 900 грн. 48 коп. витрат, понесених у зв`язку з проведення експертизи, 9 грн. 00 коп. витрат по оплаті комісійних доходів банку, 10 729 грн. 12 коп. судового збору; в задоволенні позовних вимог про стягнення 5 272,03 грн. інфляційних втрат, 14,03 грн. процентів річних відмовлено.

Факти, встановлені рішенням Господарського Рівненської області від 20.10.2020 у справі № 903/1048/14 за позовом фізичної особи - підприємця Ковальського С. Л. до Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам» про стягнення 582 494,03 грн., відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України є преюдиційними і не потребують повторного доказування.

На виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 20.10.2020 було видано наказ № 903/1048/14 від 03.02.2021.

Як зазначає позивач в позовній заяві, наказ Господарського суду Рівненської області № 903/1048/14 від 03.02.2021 виконаний. Приватний виконавець меморіальним ордером №L022481F20 від 24.02.2021 стягнув з ДП "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам» борг в розмірі 674 981,22 грн., з яких платіжним дорученням №262 від 24.02.2021 перерахував на поточний рахунок ФОП Ковальського С.Л. 588 846,57 грн.

Як вбачається з рішення Господарського суду Рівненської області від 20.10.2020 у справі № 903/1048/14, з Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" на користь фізичної особи - підприємця Фізичної особи-підприємця Ковальського С.Л. було стягнуто 209 622 грн. 97 коп. інфляційних втрат за період з 22.11.2013 по листопад 2018 року, 25 985 грн. 00 коп. процентів річних за період з 22.11.2013 по 17.12.2018.

Оскільки рішення Господарського суду Рівненської області від 20.10.2020 виконано лише 24.02.2021, позивач звернувся до Господарського суду Волинської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 32 856,14 грн., з них: 11 216,64 грн. процентів річних за період з 18.12.2018 по 23.02.2021, 21 639,50 грн. збитків, завданих інфляцією, за період грудень 2018 - лютий 2021.

Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України в п. 7.1 постанови № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв`язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Згідно з розрахунком позивача, проценти річних в розмірі 11 216,64 грн. нараховані за період з 18.12.2018 по 23.02.2021, збитки, завдані інфляцією, в розмірі 21 639,50 грн. - за період грудень 2018 - лютий 2021, тобто за період після стягнутого судом у рішенні від 20.10.2020. Проценти річних та інфляційні нараховані лише від суми заборгованості в розмірі 170 800 грн. у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати.

Відповідач контррозрахунку процентів річних та інфляційних не подав, суми нарахувань не оспорив.

З огляду на викладене, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача 11 216,64 грн. процентів річних за період з 18.12.2018 по 23.02.2021, 21 639,50 грн. збитків, завданих інфляцією, за період грудень 2018 - лютий 2021, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Доводи відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності судом до уваги не беруться з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

На вимоги про стягнення процентів річних та інфляційних поширюється загальна позовна давність тривалістю в три роки.

З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву до суду позивач подав 24.03.2021.

Враховуючи приписи ст. 257 ЦК України та дату, коли позивач подав позовну заяву до суду - 24.03.2021, проценти річних в розмірі 11 216,64 грн. за період з 18.12.2018 по 23.02.2021, збитки, завдані інфляцією, в розмірі 21 639,50 грн. за період грудень 2018 - лютий 2021, нараховані позивачем в межах строку позовної давності, а тому відсутні підстави для задоволення заяви відповідача №13/04 від 13.04.2021 та застосування строку позовної давності.

Доводи відповідача про те, що з позовом до суду звернулась особа, права якої не порушено - підприємець Ковальський С.Л. також судом не беруться до уваги, оскільки ухвалу господарського суду Волинської області від 26.12.2018 у справі № 903/1048/14, якою була здійснена заміна позивача з ФОП Ковальського С.Л. на ФОП Власика В.Т. на підставі договору про відступлення права вимоги від 26.12.2018, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 було скасовано та прийнято нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні клопотання ФОП Власюка В.Т. про заміну у справі № 903/1048/14 первісного кредитора - позивача ФОП Ковальського С. Л. на нового кредитора - позивача ФОП Власюка В.Т.

А відтак, з позовом про стягнення процентів річних та інфляційних звернувся належний позивач - Фізична особа-підприємець Ковальський С.Л.

У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 86, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» Приватного підприємства «Універсам» (45325, Волинська область, Іваничівський район, с. Мишів, ) на користь Фізичної особи-підприємця Ковальського Степана Лукича (44836, Волинська область, Турійський район, с. Замости, код НОМЕР_1 ) 11 216 грн. 64 коп. процентів річних, 21 639 грн. 50 коп. збитків, завданих інфляцією, 2 270 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено: 19.04.021.

Суддя І. О. Якушева