РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.03.2021Справа № 910/20546/20

Суддя Господарського суду міста Києва Данилова М.В., при секретарі судового засідання Тарасюку А.Ю., розглянувши матеріали в порядку порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін

за позовом Приватного акціонерного товариства "КИЇВСТАР" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМАТЕХ-СЕРВІС" (02160, м. Київ, вул. Харківське шосе, 48)

про стягнення заборгованості

Представники сторін:

від позивача: Ральченко Ю.Г. - адвокат;

від відповідача: Малій М.І. - директор;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24 грудня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "КИЇВСТАР" (позивач) надійшла позовна заява № 31670/03 від 22.12.2020 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМАТЕХ-СЕРВІС" (відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 107 171, 27 грн. за договором № 1-1625/12 від 30.11.2012 року про надання телекомунікаційних послуг.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором № 1-1625/12 від 30.11.2012 року про надання телекомунікаційних послуг, внаслідок чого у відповідача й утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/20546/20 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22 січня 2021 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМАТЕХ-СЕРВІС" надійшов відзив на позовну заяву.

22 січня 2021 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМАТЕХ-СЕРВІС" надійшло клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 року ухвалено розгляд справи № 910/20546/20 здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 17.02.2021 року.

28 січня 2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

09 лютого 2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

У судовому засіданні 17.02.2021 року оголошено перерву на 24.02.2021 року.

19 лютого 2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, а також додаткові документи по справі.

23 лютого 2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

У судовому засіданні 24.02.2021 року судом оголошено перерву до 03.03.2021 року.

У судове засідання 10.03.2021 року з`явилися представники сторін.

Представник позивача наполягав на задоволенні позову, просив його задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

30.11.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Голден Телеком» (оператор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРМАТЕХ-СЕРВІС» (абонент) укладено договір № 1-1625/12 про надання телекомунікаційних послуг (договір), відповідно до умов якого оператор зобов`язався надавати абоненту телекомунікаційні послуги, що передбачені відповідних замовленнях, а абонент зобов`язався своєчасно їх оплачувати.

Відповідно до п. 1.4. Статуту Приватного акціонерного товариства «КИЇВСТАР» останній є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Телеком», що припинилося внаслідок приєднання до ПрАТ «КИЇВСТАР», стосовно всіх прав ТОВ «Голден Телеком», також його зобов`язань перед усіма кредиторами і боржниками.

Як передбачено п. 1.2. договору перелік і обсяг замовлених телекомунікаційних послуг, а також організаційні та технічні умови їх надання зазначаються у замовленнях, що підписуються сторонами і є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до замовлень до договору №1,2 та 3 абонентом було замовлено послуги фіксованого телефонного зв`язку (службові телефони підключені за допомогою IP-протоколу через мережу (Інтернет) за адресами, вказаними у замовленнях.

Згідно з п.1.4 договору у разі виконання оператором робіт щодо організації надання замовлених абонентом послуг (підключення кінцевого обладнання до телекомунікаційної мережі оператора, будівництво та/або ремонт кабельної каналізації, ремонт кабельного вводу в будинку, де знаходиться абонент, пере конфігурація обладнання абонента тощо, останній зобов`язаний прийняти та оплатити виконані оператором роботи. Після закінчення виконання інсталяційних робіт, оператор зобов`язаний надати абоненту документ, що фіксує прийняття виконаних робіт, а абонент протягом 3 робочих днів повинен перевірити якість виконаних робіт і у цей же строк надіслати один примірник підписаного документу оператору або надіслати мотивовану відмову від його підписання. У разі прострочення абонентом вказаного 3-денногостроку інсталяційні роботи вважаються прийнятими ним без зауважень на третій день від дати отримання документу, що фіксує прийняття виконаних інсталяційних робіт. У разі, якщо такий документ з різних причин не буде підписано, проте абонент здійснить оплату першого періодичного платежу за відповідну послугу, виконання інсталяційних робіт буде вважатись прийнятим сторонами.

По закінченню виконання інсталяційних робіт оператор почав надавати абоненту послуги фіксованого зв`язку, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями.

Заперечуючи щодо заявлених позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «АРМАТЕХ-СЕРВІС» стверджує що не замовляло послуг вихідних міжнародних дзвінків у позивача та не зобов`язувалося їх оплачувати, а надання послуг міжнародного телефонного зв`язку умовами укладеного договору не передбачено, та позивачем не доведено.

Також на підтвердження своїх доводів відповідач посилається на наявність відкритого кримінального провадження № 0000869 за ч. 1 ст. 361 Кримінального кодексу України, відкритого за фактом несанкціонованого втручання невстановленої особи в роботу електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем, коп`ютерних мереж чи мереж електрозв`язку Дарницьким управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року (Правила) згода споживача - волевиявлення, виражене споживачем у будь-якій спосіб, у тому числі вчинення ним дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо).

Як передбачено п. 6 Правил оператори, провайдери самостійно визначають перелік послуг, що надаються споживачам.

Пунктом 14 вказаних Правил передбачено, що надання послуг здійснюється у разі: укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених НКРЗІ; їх оплати споживачем.

Матеріалами справи підтверджується, що договір між сторонами та замовлення до нього були укладені, абонент у свою чергу здійснював оплату за надані послуги.

Як передбачено п. 24 Правил, під час підключення кінцевого обладнання споживача до телекомунікаційної мережі оператор телекомунікацій повинен присвоїти йому абонентський номер чи інший мережевий ідентифікатор та /або задіяти персональний номер абонента.

Пунктом 36 Правил визначено обов`язки споживачів (абонентів), відповідно до яких споживачі зобов`язані: дотримуватися вимог цих Правил; використовувати кінцеве обладнання, що має документ про підтвердження відповідності; не допускати використання їх кінцевого обладнання для вчинення протиправних дій або дій, що загрожують інтересам національної безпеки, оборони та охорони правопорядку.

На виконання п. 3.11.6 Замовлення №10, яке було підписано директором відповідача, представником абонента отримано мережеві ідентифікатори (логін та пароль), необхідні для отримання послуг.

Пунктом 3.11.3 Замовлення № 10 на абонента покладено відповідальність за збереження та конфіденційність мережевих ідентифікаторів (власного логіну та паролю), які використовуються для доступу до послуги.

З матеріалів справи вбачається, що автоматизованою системою розрахунків за послуги (білінговою системою) оператора - сукупністю технічних і програмних засобів, що виконують функції з тарифікації, розрахунку платежів за надані послуги, формування платіжних документів для абонентів тощо були зафіксовані вихідні міжнародні дзвінки із телефонного номеру НОМЕР_1 із наданими відповідачу мережевими ідентифікаторами у жовтні 2018 року, які були протарифіковані в установленому порядку сертифікованою білінгвою системою оператора.

Вказана обставина свідчить про те, що у розумінні п. 3 Правил вихідні міжнародні дзвінки із телефонного номеру НОМЕР_1 із наданими відповідачу мережевими ідентифікаторами здійснювалися за згодою споживача, оскільки волевиявлення може бути виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення ним дій, які були зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору).

Щодо тверджень відповідача проте, заявлені вимоги стосуються послуг які не надавалися ТОВ «АРМАТЕХ-СЕРВІС» та має місце стороннє втручання у мережу із використанням його даних, суд вказує на наступне.

Відповідно до п. 2.3.1. укладеного між сторонами договору про надання телекомунікаційних послуг, абонент зобов`язується не виконувати модернізацію і/чи програмування свого обладнання, що може будь-яким чином вплинути на тарифікацію послуг у мережі оператора чи на функціонування мережевого обладнання оператора.

Споживачі - суб`єкти господарювання мають право встановлювати власні автоматичні телефонні станції, які підключаються до телекомунікаційних мереж операторів фіксованого місцевого телефонного зв`язку з використанням номерного ресурсу таких операторів.

Як передбачено ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» кінцеве обладнання - обладнання, призначене для з`єднання з пунктом закінчення телекомунікаційної мережі з метою забезпечення доступу до телекомунікаційних послуг.

Відповідно до пп. 19-20 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295, підключення кінцевого обладнання до телекомунікаційної мережі здійснюється оператором, провайдером за наявності технічної можливості.

Зі змісту п. 3.11.4 Замовлення №1, 9, 10 до договору вбачається, що зміст інсталяційних робіт полягає у відкритті абоненту доступу до обладнання оператора за відповідними мережевими ідентифікаторами.

В межах інсталяційних робіт оператор не зобов`язаний налаштовувати кінцеве абонентське обладнання. Відтак, відповідач зобов`язаний був самостійно підключити кінцеве обладнання.

Кінцеве та/або інше обладнання споживача, яке підключається до телекомунікаційної мережі загального користування, повинно мати виданий в установленому порядку документ про підтвердження відповідності вимогам нормативних документів у сфері телекомунікацій та/або використання радіочастотного ресурсу та бути включеним до переліку технічних засобів, що можуть застосовуватися в телекомунікаційних мережах загального користування, або Реєстру радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв, що можуть застосовуватися на території України в смугах радіочастот загального користування, або застосування такого обладнання повинне бути погоджене з Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (Адміністрація Держзв`язку) в порядку, встановленому відповідно до законодавства.

Згідно з п. 41 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, оператор, провайдер не несе відповідальності перед споживачем за ненадання або неналежне надання послуг у разі: використання споживачем кінцевого обладнання, яке не відповідає вимогам законодавства, є несумісним з мережею оператора, або порушення вимог інструкції виробника з використання кінцевого обладнання; несанкціонованого втручання у роботу телекомунікаційних мереж, пошкодження абонентської проводки або лінії, викрадення телекомунікаційного обладнання чи пошкодження зловмисниками лінійних та станційних споруд; дії непереборної сили (землетрус, повінь, ураган тощо); вини споживача в інших випадках, встановлених законом. Оператор, провайдер не несе відповідальності за зміст інформації, що передається телекомунікаційними мережами, технічними засобами телекомунікацій.

На споживача телекомунікаційних послуг покладено обов`язок використовувати кінцеве обладнання, що має документ про підтвердження відповідності (п. 1 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про телекомунікації»).

Отже, твердження відповідача про те, що усі ризики та обов`язки по схоронності та збереженні обладнання, доступу до мережевих ідентифікаторів залишаються за позивачем є необґрунтованими.

Крім того, відповідно до замовлень №1, 9 та 10 до договору позивач не надавав послуги з підключення відповідача до мережі Інтернет, а лише надав мережеві ідентифікатори (логін та пароль), що були отримані представником відповідача та підтверджується підписами директора ТОВ «АРМАТЕХ-СЕРВІС» на вказаних замовленнях.

Отже саме з моменту отримання вказаних ідентифікаторів на відповідача покладено обов`язок за їх зберігання та доступ до них.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що 17.10.2018 року на мобільний телефон Генерального директора ТОВ «АРМАТЕХ-СЕРВІС» зателефонував співробітник позивача та повідомив, що з телефонних номерів IP-телефонії відповідача у великій кількості здійснюються міжнародні дзвінки.

Матеріалами справи підтверджується, що в період з 14.10.2018 року по 18.10.2020 року з телефонів відповідача дійсно у великій кількості здійснювалися міжнародні дзвінки.

У зв`язку з викладеним вище позивачем було виставлено рахунок відповідачу на суму 92 840, 70 грн., а у зв`язку з неоплатою вказаного рахунку ПрАТ «КИЇВСТАР» звернулося до суду з вказаним позовом.

Суд погоджується з доводами позивача, що відповідач повинен сплати грошові кошти за надані йому телекомунікаційні послуги, однак не погоджується з сумою заявлених вимог, у зв`язку з наступним.

Матеріалами справи підтверджується, що 17.10.2018 року о 21:36 годині під час телефонної розмови Генерального директора ТОВ «АРМАТЕХ-СЕРВІС» з оператором позивача, відповідач дізнався про велику кількість міжнародних дзвінків з його телефонних номерів IP-телефонії, у зв`язку з чим з телефонних номерів IP-телефонії

Суд не погоджується з сумою, яку позивачем нарахованою відповідачу за послуги міжнародного зв`язку, оскільки оператор позивача під час телефонного дзвінка о 21:36 годині повідомив про блокування міжнародного виходу з IP-телефонії ТОВ «АРМАТЕХ-СЕРВІС».

Таким чином, здійснені позивачем нарахування за здійснені міжнародні дзвінки з 00:00 години 18 жовтня 2018 року необґрунтованими .

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги надаються відповідно до законодавства. Умови надання телекомунікаційних послуг є: укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених НКРЗ; оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про телекомунікації» споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen.), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З системного аналізу вищевикладених норм права, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 73 , 74, 86, 98, 104, 129, 165, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМАТЕХ-СЕРВІС" (02160, м. Київ, вул. Харківське шосе, 48; ) на користь Приватного акціонерного товариства "КИЇВСТАР" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53; ) заборгованість у розмірі 49 064, 12 грн. та 2 102, 00 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.04.2021 р. (у зв`язку з перебуванням судді Данилової М.В. у відпустці, на лікарняному та нарадчій кімнаті).

Суддя М.В. Данилова