ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р. Справа№ 910/2127/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 16.02.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-МК"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 07.08.2020 (рішення складено 10.08.2020)

у справі №910/2127/20 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сокар Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-МК"

про стягнення 2 881 970,18 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "СОКАР УКРАЇНА" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЕРТ-МК" про стягнення 2881970,18 грн на підставі договору поставки № 1704-2019 від 26.02.2019, з яких: основний борг - 2131007,55 грн, інфляційні нарахування - 53508,21 грн, 3% річних - 57963,60 грн, пеня - 639490,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем укладеного між сторонами договору поставки в частині здійснення оплати за поставлений позивачем товар.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва 07.08.2020 у справі №910/2127/20 позов задоволено частково.

За рішенням суду присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 2 131 007,55 грн основного боргу, 376 377,46 грн пені, 37 373,39 грн інфляційних втрат, 52 09,13 грн 3 % річних та 38 959,01 грн судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з встановлених обставин прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару.

В частині відмови у позові суд першої інстанції виходив з того, що позивачем невірно визначено суми, а також період, на які нараховують пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Експерт-МК" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неповним з`ясуванням обставин та невідповідністю висновків суду обставинам, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на ті обставини, що двічі відмовивши у задоволенні клопотання про проведення комплексної (почеркознавчої та технічної) судової експертизи без будь-якого правового обґрунтування, суд першої інстанції не з`ясував обставин, що мають значення для справи, оскільки якби за результатами експертизи було виявлено, що на актах приймання-передачі підпис іншої особи, або факсиміле - правових підстав для стягнення коштів із ТОВ «ЕКСПЕРТ-МК» не було б, а від так це мало б вирішальне значення для справи.

Скаржник також посилається, що 25.06.2020 судом першої інстанції було відхилено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи без жодного обґрунтування, натомість, ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Таким чином, перехід до судового розгляду призвів до того, що представника відповідача позбавили ряду процесуальних прав, зокрема щодо розгляду різних клопотань сторони відповідача та подачі зустрічної позовної заяви.

Так, апелянт зазначає, що відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 23 березня 2020 року зустрічна позовна заява відповідача залишена без руху у зв`язку із пропущенням процесуальних строків на подання зустрічної позовної заяви. 30.07.2020 представником відповідача подано клопотання про усунення недоліків зустрічної позовної заяви, проте, судом першої інстанції не взято до уваги підстави, наведені у клопотанні та постановлено вважати зустрічну позовну заяву ТОВ «Експерт-МК» неподаною і повернути заявникові.

Апелянт також вказує на ті обставини, що судом першої інстанції невірно здійснено розрахунок пені, оскільки відповідачем здійснено власний розрахунок штрафних санкцій, і розмір пені повинен складати 349 182,44 грн.

Відповідач також звертає увагу, що договором поставки (чи інших первинних документах) не було узгоджено порядку направлення рахунків засобами електронного зв`язку.

Узагальнені доводи пояснень на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав пояснення, у яких вказує, що апеляційна скарга є безпідставною, а оскаржуване рішення законним, винесеним з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх наявних доказів та обставин справи. Так, обґрунтовуючи свої доводи, позивач зазначає, що відповідно до умов договору поставки, протягом 2019 року він здійснював поставку та передачу партій товару відповідачу, який, в свою чергу, поставлений товар приймав без будь-яких зауважень та здійснював часткову його оплату. Підтвердженням належного виконання обов`язків з боку постачальника є оформлені сторонами протягом 2019 року акти приймання-передачі, які не містять в собі зауважень або інших приміток відносно якості та/або кількості поставленого товару. Дані обставини свідчать про належне та у повному обсязі виконання позивачем зобов`язань за договором перед відповідачем. Разом з тим, відповідач допустив прострочення зобов`язання у вигляді неповної оплати поставленого товару.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 26.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "СОКАР УКРАЇНА" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЕРТ-МК" (покупець) було укладено договір поставки № 1704-2019 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник передає у власність покупця нафтопродукти, а покупець приймає і сплачує їх вартість.

Кількість, асортимент, ціна та інші необхідні для поставки партії товару дані визначаються у додаткових угодах, що складаються постачальником та підтверджуються шляхом підписання покупцем на умовах цього договору.

До додаткової угоди в розумінні цього договору також прирівнюються видаткова накладна на товар та /або акт прийму-передачі товару, підписані сторонами.

Згідно з п. 4.1 договору поставка товару в межах даного договору може здійснюватись в порядку і в терміни, передбачені додатковою угодою до договору.

Умови поставок товару за договором узгоджуються сторонами у відповідних додаткових угодах (п.4.1.2 договору).

Відповідно до п. 5.3 договору за результатами поставки товару сторони підписують Акт прийому-передачі товару.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання своїх зобов`язань за договором поставив відповідачу товар на загальну суму 2 381 007,55 грн, що підтверджується підписаними сторонами договору без зауважень актами приймання-передачі товару, а саме: актом приймання-передачі № 2415 від 17.04.2019 на суму 625 404,50 грн; актом приймання-передачі № 2245 від 10.04.2019 на суму 779 152,50 грн; актом приймання-передачі № ОБ-ТД0014991 від 11.03.2019 на суму 293 935,55 грн; актом приймання-передачі № ОБ-ТД001345 від 04.03.2019 на суму 287 047,80 грн; актом приймання-передачі № ОБ-ТД001225 від 27.02.2019 на суму 395 467,20 грн.

Позивач зазначає, що відповідачем було сплачено на рахунок позивача заборгованість за поставлений товар на підставі договору у загальній сумі 250 000,00 грн, на підтвердження чого надав довідку по його рахункам № 16/2-10/327 від 24.01.2020 за період з 26.02.2019 по 24.01.2020, а також лист відповідача вих. № 01/04 від 01.04.2019 про врахування оплат у сумі 50 000,00 грн та у сумі 200 000,00 грн від 15.03.2019 та 18.03.2019 як оплату за договором № 1704-2019 від 26.02.2019.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що заборгованість відповідача за поставлений ним товар в решті суми - 2 131 007,55 грн, відповідачем сплачена не була.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було двічі відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про проведення комплексної (почеркознавчої та технічної) судової експертизи, при цьому якби за результатами такої експертизи було виявлено, що на актах приймання-передачі підпис іншої особи, або факсиміле - правових підстав для стягнення коштів із ТОВ «ЕКСПЕРТ-МК» не було б.

Однак, колегія суддів вважає дані доводи відповідача безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Тобто, Господарським процесуальним кодексом України на учасників процесу покладається обов`язок спочатку самостійно вжити заходи для надання експертного висновку і лише у разі відсутності такої можливості, що також має бути підтверджено відповідними доказами, звертається з клопотанням про призначення експертизи до суду.

Разом з цим, ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/2127/20 відкрито провадження, а клопотання про призначення експертизи ТОВ «Експерт-МК» заявлялись 30.07.2020 та 07.08.2020.

Отже, у відповідача було достатньо часу для надання експертного висновку стосовно запропонованих питань, виконаного на власне замовлення, проте ним цього зроблено не було.

Крім того, пунктом 2 постанови Пленуму ВГСУ № 4 від 23.03.2012 визначено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, таким засобом як висновок експерта.

Статтею 98 ГПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Проаналізувавши клопотання ТОВ «Експерт-МК» про призначення судової комплексної (почеркознавчої та технічної) експертизи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для його задоволення.

Відтак доводи апелянта стосовно недостовірності підпису директора ТОВ «Експерт-МК» на актах приймання-передачі не знайшли свого підтвердження. Судом також взято до уваги ті обставини, що факт поставки товару за відповідними актами приймання-передачі відповідачем не заперечувався. Крім того, здійснена ТОВ «Експерт-МК» оплата поставленого позивачем товару підтверджує факт його отримання.

За умовами п. 6.1 договору оплата товару (партії товару) здійснюється на умовах 100% передоплати, якщо інше не передбачено у Додатковій угоді до договору.

Покупець зобов`язується оплатити товар на умовах 100% попередньої оплати партії товару протягом одного дня з дати підписання додаткової угоди, якщо інше не передбачене сторонами у додатковій угоді до договору (п.6.3 Договору).

Оплата здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунку (п.6.4 Договору).

Ознайомившись з актами приймання-передачі товару, на підставі яких було поставлено товар, судом встановлено, що такі акти не визначають іншого порядку оплати, ніж передбачено п. 6.1, 6.3 договору.

Матеріалами справи підтверджено, що рахунки на оплату товару були направлені на адресу відповідача засобами електронного зв`язку, на підтвердження чого позивач надав роздруківки електронних листів, адресованих відповідачу про направлення відповідних рахунків.

Так, позивачем надано копії рахунків на оплату: № 41017 від 4 березня 2019 на суму 287 118,00 грн; № 40875 від 27.02.2019 на суму 395 560,00 грн; № 42632 від 17.04.2019 на суму 625 4040,50 грн; № 42311 від 10.04.2019 на суму 779 152,50 грн.

Зі змісту договору № 1704-2019 від 26.02.2019 судом встановлено, що особливого порядку виставлення рахунків, зокрема, строків їх виставлення та порядку направлення, умовами договору не визначено.

Разом з тим, зі змісту наданих позивачем роздруківок електронних листів можливо встановити дату направлення рахунків на оплату товару згідно спірних актів приймання-передачі товару.

Так, рахунок на оплату № 41017 від 4 березня 2019 направлений 05.03.2020, № 40875 від 27.02.2019 направлений 28.02.2020, № 42632 від 17.04.2019 направлений 17.04.2020, № 42311 від 10.04.2019 направлений 11.04.2019.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування факту направлення позивачем відповідачу рахунків на оплату товару згідно спірних актів приймання-передачі товару, відповідач суду не зазначив та до матеріалів справи не додав.

Враховуючи вищевикладене, факт поставки товару підтверджується підписаними сторонами без зауважень актами приймання-передачі товару та, як встановлено судом, відповідачем факт поставки товару за відповідними актами приймання-передачі не заперечувався.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на те, що позивач порушив умови п 6.4 договору, не виставив відповідачу рахунок на оплату, у зв`язку з чим відповідач такий товар не оплатив. Відповідач вважає, що термін виконання зобов`язання щодо оплати поставленого товару слід вважати з моменту пред`явлення позивачем вимоги відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, а оскільки позивачем такої вимоги не пред`явлено строк оплати товару, на думку відповідача, не настав.

Разом з тим, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання відповідача на положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, оскільки умовами п. 6.3 договору чітко визначено, що покупець зобов`язується оплатити товар на умовах 100% попередньої оплати партії товару протягом одного дня з дати підписання додаткової угоди, до якої згідно п. 1.1 договору прирівнюється акт приймання-передачі товару.

Відтак, враховуючи положення п. 6.3 договору судом встановлено, що оплата за актом приймання-передачі № ОБ-ТД001225 від 27.02.2019 на суму 395 467,20 грн мала бути здійснена 28.02.2019, за актом приймання-передачі № ОБ-ТД001345 від 04.03.2019 на суму 287 047,80 грн 05.03.2019, за актом приймання-передачі № ОБ-ТД0014991 від 11.03.2019 на суму 293 935,55 грн 12.03.2019, за актом приймання-передачі № 2245 від 10.04.2019 на суму 779 152,50 грн 11.04.2019, за актом приймання-передачі № 2415 від 17.04.2019 на суму 625 404,50 грн 18.04.2019.

Враховуючи часткові оплати на суму 250 000,00 грн, відповідач мав сплатити на користь відповідача 2 131 007,55 грн заборгованості за поставлений товар згідно вищенаведених актів.

Разом з тим, залишку заборгованості у розмірі 2 131 007,55 грн відповідачем не оплачено, що і стало підставою для звернення Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сокар Україна» з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частини першої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 173, абз. 4 ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 175, ч. 1, 7 ст. 179 Господарського кодексу України цивільно-правові зобов`язання, що виникли між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності на підставі господарського договору, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарсько-договірним зобов`язаннями та регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, а господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір поставки № 290719АТА від 29.07.2019, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого за договором поставки товару у розмірі 2 131 007,55 грн.

Договір відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене та оскільки невиконане зобов`язання за договором у розмірі 2 131 007,55 грн підтверджується матеріалами справи, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, колегія суддів вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 2 131 007,55 грн обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 53508,21 інфляційних втрат, 57963,60 грн - 3% річних та 639490,82 грн пені.

Відповідно до положень статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судами встановлено обставини порушення відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару, вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованими. Разом з тим, судом встановлено, що позивачем не вірно визначено суми, на які можливо нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних, а також дату, з якої вони обраховуються. Відтак, вказані нарахування підлягають задоволенню за розрахунком суду першої інстанції, перевіреним судом апеляційної інстанції, отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 37373,39 грн інфляційних втрат та 52509,13 грн - 3% річних.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України). Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За умовами п.7.3 договору у випадку ненадходження від покупця повної оплати за відвантажений товар протягом терміну, зазначеному у додатковій угоді до даного договору, та з урахуванням частини 2 статті 555 Цивільного кодексу України постачальник має право нарахувати, а покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання.

Штрафні санкції нараховуються постачальником за весь час прострочення оплати і на суму, що належить до сплати (п.7.7 договору).

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Позивачем наданий до матеріалів справи розрахунок пені, з якого вбачається, що розмір пені складає 639490,82 грн.

Суд першої інстанції, перевіривши розрахунок позивача, встановив, що визначені ТОВ «Торговий дім «Сокар Україна» періоди нарахування пені є не вірними, оскільки заборгованість позивача у сумі 2 131 007,55 грн станом на 28.02.2019 у такій сумі не існувала, тоді як виникла в результаті невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати товару за усіма поставками товару за період з лютого по квітень 2019 року та з урахуванням часткових оплат 15.03.2019 та 18.03.2019 станом на дату останньої поставки товару - 17.04.2019 у загальній сумі складала 2 131 007,55 грн. Крім того, визначений позивачем строк нарахування пені до 24.01.2020 фактично виходить за межі 6-ти місячного терміну, визначеного приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Судом першої інстанції здійснено власний розрахунок пені, перевірений судом апеляційної інстанції, так, розмір пені становить 376377,46 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки наявність обов`язку відповідача щодо сплати заборгованості у розмірі 2131007,55 грн підтверджується матеріалами справи та не була спростована відповідачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позову та стягнення з відповідача 2 131 007,55 грн основного боргу, 376 377,46 грн пені, 37 373,39 грн інфляційних втрат, 52 09,13 грн 3 % річних.

Скаржник також посилається на те, що 25.06.2020 судом першої інстанції було відхилено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи без жодного обґрунтування, натомість, ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Колегія суддів визнає зазначені доводи апелянта необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Отже, враховуючи зміст наведених правових норм, суд, розглядаючи клопотання учасника справи про відкладення розгляду справи, повинен оцінити обставини, на які останній посилається у ньому як на підставу для відкладення з точки зору їх поважності та за результатами такої оцінки або визнати такі причини неявки поважними і, як наслідок, відкласти розгляд справи, або відмовити у задоволенні такого клопотання у разі визнання причин неявки представника учасника справи неповажними.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач неодноразово звертався з клопотаннями про відкладення підготовчого засідання (13.03.2020 та 24.04.2020), які судом були задоволенні. Подане 24.06.2020 клопотання ТОВ «Експерт-МК» про відкладення підготовчого засідання (мотивоване погіршенням епідеміологічної ситуації в Україні), ухвалою суду від 25.06.2020 відхилено, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що у підготовчому засіданні, призначеному на 25.06.2020, суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що провадження у справі № 910/2127/20 відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.2020, підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті ухвалою від 25.06.2020, тобто підготовче провадження тривало чотири місці, відтак у відповідача було достатньо часу для реалізації наданих йому процесуальним законом прав щодо подання до суду своїх заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що відповідач скористався наданим йому правом на подання до суду відзиву, у якому виклав свої заперечення щодо змісту і вимог позовної заяви. Отже, відповідач виклав свою правову позицію по суті поданого позову.

Колегія суддів в свою чергу зазначає, що учасник справи, який в силу норм статті 42 Господарського процесуального кодексу України зобов`язаний сприяти суду в своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, не був позбавлений права, у зв`язку з погіршенням епідеміологічної ситуації в України, заявити у відповідності до статті 197 Господарського процесуального кодексу України клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Доводи апеляційної скарги, що стосуються повернення зустрічного позову, не розглядаються судом апеляційної інстанції, оскільки ухвала Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/2127/20 оформлена як окремий процесуальний документ і може оскаржуватись окремо від рішення суду першої інстанції. Разом з тим вимог щодо скасування зазначеної ухвали у поданій позивачем апеляційній скарзі не заявлено.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва 07.08.2020 у справі №910/2127/20 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Експерт-МК" на рішення Господарського суду міста Києва 07.08.2020 у справі №910/2127/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва 07.08.2020 у справі №910/2127/20 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2127/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 20.04.2021.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка