Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., дослідивши матеріали справи
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Грей»
до фізичної особи-підприємця Юраша Володимира Васильовича
про стягнення 8283,84 грн,
12 лютого 2021 року суд закрив провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору.
На підтвердження понесених ним витрат позивач долучив до матеріалів справи:
- копію договору про надання правової допомоги від 27.09.2020;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю;
- звіт про надані юридичні послуги (загалом витрачено 23 години);
Відповідно до звіту про надані юридичні послуги надані такі роботи:
- аналіз представлених документів стосовно заборгованості перед клієнтом щодо можливості звернення до суду та стягнення відповідної заборгованості, витрачений час - 4 год.;
- консультація щодо можливості звернення до суду та стягнення заборгованості, витрачений час - 1 год.;
- підготовка та направлення претензії ФОП Юрашу Володимиру Васильовичу, витрачений час - 2 год.;
- консультування та телефонні розмови з ФОП Юраш Володимир Васильович та ТОВ «Смарт Грей» з питань досудового врегулювання заборгованості, витрачений час - 4 год.;
- підготовка проекту позовної заяви про стягнення заборгованості з ФОП Юраша Володимира Васильовича, витрачений час - 6 год.;
- подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви про стягнення заборгованості з ФОП Юраша Володимира Васильовича на користь клієнта, витрачений час - 2 год.;
- підготовка до судового засідання (розгляду) позовної заяви про стягнення заборгованості з ФОП Юраша Володимира Васильовича, витрачений час - 4 год.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 по справі № 922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
Відповідно до наданого позивачем звіту про надані послуги в рамках професійної правничої допомоги, більшість з вчинених адвокатом дій не стосуються розгляду справи, а інші не є співмірними складності справи, витраченого адвокатом часу, обсягом послуг тощо. Зокрема, такі дії як: аналіз представлених документів стосовно заборгованості перед клієнтом щодо можливості звернення до суду та стягнення відповідної заборгованості; консультація щодо можливості звернення до суду та стягнення заборгованості; підготовка та направлення претензії ФОП Юрашу Володимиру Васильовичу; консультування та телефонні розмови з ФОП Юраш Володимир Васильович та ТОВ «Смарт Грей» з питань досудового врегулювання заборгованості - не пов`язані з судовим розглядом справи, а тому вартість цих дій не підлягає розподілу. Оскільки розгляд справи відбувся без виклику сторін, не підлягають розподілу витрати на підготовку до судового засідання (розгляду) позовної заяви про стягнення заборгованості з ФОП Юраша Володимира Васильовича. Дії щодо подання до суду позовної заяви не є такими, які зумовлюють неминучість та необхідність адвокатського втручання, вартість якого повинна бути відшкодована іншою стороною.
Отже, розподілу підлягають витрат на професійну правничу допомогу щодо підготовки проекту позовної заяви. Водночас, враховуючи нескладність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (6 годин), не є співмірний і пропорційний обсягу наданих послуг, предмету спору та ціні позову. На думку суду, необхідність понесення таких часових затрат не є реальною та не відповідає критерію розумності. Про простоту спору свідчать також і дії відповідача, який відразу ж після звернення позивача з позовом добровільно погасив борг та санкції.
На підставі викладеного, керуючись статтями 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
Ухвала набрала законної сили 15.03.2021.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, протягом 10 днів з дня підписання суддею ухвали.

Повний текст ухвали складено 21.04.2021.

Суддя С. А. Ковтун