СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р. Справа № 905/1699/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Радіонова О.О. , суддя Чернота Л.Ф.

за участю секретаря судового засідання Казакової О.В.

за участю представників сторін:

позивача Зінов`єв Іван Генадійович;

відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.447) на рішення Господарського суду Донецької області від 11.01.2021 (суддя Чернова О.В., повний текст складено 11.01.2021) у справі №905/1699/20

за позовом Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, Донецької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Арктос, м.Маріуполь Донецької області

про зобов`язання повернути земельну ділянку шляхом демонтажу об`єкту, розташованого на ній,

ВСТАНОВИЛА:

Маріупольська міська рада звернулась до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Арктос про зобов`язання повернути земельну ділянку загальною площею 0,0015 га кадастровий номер :01:005:0155 та приведення земельної ділянки у придатний для використання стан шляхом демонтажу об`єкту, розташованого на ній.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що договір оренди земельної ділянки від 01.06.2018 є припиненим 30.07.2020, проте, відповідач, своїх зобов`язань щодо звільнення, повернення земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, не виконав, у зв`язку з чим виникла необхідність у примусовому спонуканні відповідача до повернення об`єкту оренди. Обрунтовуючи підстави для звернення до суду позивач (орендодавець) вказує, що протягом місяця після закінчення строку дії договору надіслав відповідачу (орендарю) лист-повідомлення про небажання щодо поновлення договору на новий строк, оскільки відповідачем до закінчення строку договору оренди, а саме до 30.07.2020 не було направлено орендодавцю повідомлення про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.01.2021 у справі №905/1699/20 позов задоволено.

В наведеному рішенні суд першої інстанції встановив, що позивач, після закінчення строку дії договору оренди, відповідно до ч.1 ст.31 Закону України Про оренду землі, письмово повідомив відповідача у встановлені законом строки про те, що він заперечує проти поновлення договору на новий строк. Оскільки відповідач не звільнив та не повернув земельну ділянку орендодавцю, що є предметом договору оренди, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом всіх обставин справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що судом першої інстанції прийнято рішення без участі відповідача, що ним не отримано від суду повідомлень про розгляд справи, що порушило права відповідача на захист в судовому процесі. Також відповідач вказує на те, що місцевий господарський суд не дослідив докази, про відсутність підстав для припинення договору оренди земельної ділянки від 01.06.2018, оскільки відповідач звертався до позивача у 2019 році із заявою про продовження терміну договору на той самий строк та на тих самих умовах. Крім того, відповідач зазначає про необгрунтованість та незаконність рішення Маріупольської міської ради від 27.05.2020, №7/52-5205 яким вирішено не продовжувати договір оренди з відповідачем, з посиланням на те, що позивачем при прийнятті рішення було порушено строк розгляду заяви відповідача від 04.06.2019.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та зазначає, зокрема, про те, що твердження відповідача стосовно неотримання тексту позовної заяви необгрунтовані, оскільки матеріали справи містять належні докази направлення позовної заяви відповідачу. Позивач вказує на те, що відповідачем не було дотримано визначеної ч.2 ст.33 ЗУ «Про оренду землі» процедури для реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий строк. Позивач вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Відповідач надав суду клопотання про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №905/335/21.

Клопотання обґрунтовано тим, що в проваджені Господарського суду Донецької області знаходиться справа №905/335/21 за позовом ТОВ «Арктос» до Маріупольської міської ради про визнання протиправним і скасування рішень Маріупольської міської ради №7/44-7385 від 05.09.2019, №7/52-5205 від 27.05.2020, №8/3-86 від 27.01.2021 та про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01.06.2018. На думку відповідача, розгляд цієї справи є об`єктивно неможливим до вирішення спору у справі №905/335/21.

Розглянувши клопотання відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, ще мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи певної черговості розгляду вимог тощо.

Предметом позову у цій справі є повернення земельної ділянки та приведення її у придатний до використання стан.

Предметом позову у справі №905/335/21 є визнання незаконним та скасування, зокрема, рішення Маріупольської міської ради, яким відмовлено відповідачу в поновленні договору оренди землі.

Судова колегія зазначає, що на час прийняття оскаржуваного рішення суду у цій справі та апеляційного перегляду справи, рішення Маріупольської міської ради, скасування яких є предметом позову у справі №905/335/21, є чинними.

Сама по собі процедура оскарження рішень органів місцевого самоврядування не впливає на їх дійсність.

Отже, у цій справі суд може самостійно встановити обставини, які входять до предмету доказування та вирішити спір за наявними у справі доказами.

Колегія суддів зазначає, що в разі задоволення позовних вимог у справі №905/335/21 відповідач не позбавлений права звернутись до суду про перегляд рішення, ухваленого за результатами розгляду цього позову, за нововиявленими обставинами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Отже, зупинення провадження за відсутністю достатніх підстав є порушенням розумних строків тривалості судового провадження, що може вважатися порушенням права на справедливий і публічний розгляд справи в суді.

Враховуючи наведене, клопотання відповідача про зупинення провадження у цій справі не підлягає задоволенню.

В судове засідання 13.04.2021 відповідач не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Представник відповідача надав суду клопотання від 09.04.2021 про відкладення розгляду справи, в якому посилається на те, що він не може прибути в судове засідання через хворобу.

Судова колегія, розглянувши клопотання відповідача, зазначає наступне.

Будь-яких доказів на підтвердження свого клопотання обставин в ньому зазначених представник відповідача не надав суду.

Судова колегія двічі відкладала розгляд справи, у зв`язку із неявкою представника відповідача в судові засідання та надання ним відповідних клопотань (а.с.145; 175-176; 196-197).

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Судова колегія враховує, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася судом обов`язковою.

У клопотанні заявником жодним чином не обґрунтовано, які обставини підлягають встановленню та з`ясуванню саме у судовому засіданні та потребують присутності представника в судовому засіданні.

Судова колегія враховує, що відповідач виклав свою позицію в апеляційній скарзі.

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи викладене, відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника.

Судова колегія враховує приписи статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України, якими до основних засад судочинства віднесено, зокрема, розумні строки розгляду справи судом, що, також є одним з елементів права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У постанові від 29.04.2020 у справі №910/6097/17 Верховний Суд зазначив, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, відповідач належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, розгляд справи вже відкладався судом, відповідач надав свої пояснення суду в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації позивачем та відповідачем своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

01 червня 2018 року між Маріупольською міською радою (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Арктос (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки.

Відповідно п.1.1. договору Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: вул. А.Куїнджі, б/н у Центральному районі міста Маріуполя (кадастровий номер :01:005:0155).

В оренду передається земельна ділянка площею 0,0015 га. На земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна: торгівельний кіоск (п.2.1., 2.2.).

Відповідно до п.3.1 договір укладено на 1 (один) рік з моменту державної реєстрації прав оренди.

Як свідчать матеріали справи, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №132707238 від 31.07.2018 за відповідачем зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0155 30.07.2018 (а.с.21).

Отже, термін дії договору спливав 30 липня кожного наступного року.

Згідно з п. 3.2. після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 (два) місяця до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово Орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.

Пунктом 5.1. встановлено, що земельна ділянка передається в оренду з метою та за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (експлуатація та обслуговування торгівельного кіоску).

Відповідно до п. 6.2. Договору передача земельної ділянки здійснюється відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки, згідно договору оренди.

Як свідчать матеріали справи, згідно акту приймання-передачі земельної ділянки позивач передав, а відповідач прийняв у користування земельну ділянку загальною площею 0,0015 га кадастровий номер :01:005:0155, розташовану за адресою: вул. А. Куїнджі, б/н у Центральному районі міста Маріуполя (а.с.19).

30.07.2019 сплинув річний строк дії договору оренди спірної земельної ділянки.

Як вказує позивач, строк дії договору був автоматично продовжений на підставі ч.6 ст.33 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на липень 2019 року).

30.07.2020 року сплинув наступний річний термін дії договору оренди землі.

Повідомлень передбачених п.3.2. договору оренди землі відповідач не надіслав орендодавцю у строк не пізніше ніж за 2(два) місяця до сплинення строку дії договору.

За приписами п.п.11.3.1. дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

До матеріалів справи додано рішення Маріупольської міської ради від 27.05.2020 №7/52-5205 про відмову відповідачу у поновлені строку оренди земельної ділянки загальною площею 0,0015 га кадастровий номер :01:005:0155, розташовану за адресою: вул. А. Куїнджі, б/н у Центральному районі міста Маріуполя (а.с.23).

На виконання вказаного рішення міської ради, позивач направив відповідачу лист повідомлення №26.5-47489-26.1 від 25.08.2020 про небажання поновлювати договір та прохання звільнити земельну ділянку кадастровий номер :01:005:0155, про що свідчить копія фіскального чеку ПАТ «Укрпошти» від 25.08.2020, яка додана до матеріалів справи (а.с.26).

Згідно з п.7.1. після припинення дії договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

11 вересня 2020 року головними спеціалістами відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради проведено обстеження, за результатами якого складено акт, в якому зазначено що відповідачем використовується земельна ділянка за адресою: вул. А. Куїнджі, б/н м. Маріуполь загальною площею 0,0015 га на підставі договору оренди земельної ділянки від 01.06.2018, строк дії якого закінчився 30.07.2019 р, що є порушенням ст.ст. 125, 126, 211 Земельного кодексу України (а.с.27).

Посилаючись на невиконання відповідачем зобов`язань з повернення земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан внаслідок припинення договору оренди земельної ділянки від 01.06.2018, позивач звернувся до суду з позовом.

Відповідач в апеляційній скарзі проти позову заперечує з тих підстав, що він у встановлений законом строк заявив позивачу про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, а саме, направив відповідачу відповідну заяву від 04.06.2019.

Колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Частиною 1 статті 33 Закону України Про оренду землі (в редакції, чинній у травні 2020 року) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, … (частина 2 статті 33 Закону України Про оренду землі).

Відповідно до п.3.2 договору після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 (два) місяця до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.

Аналогічні положення містяться в п.9.2.8 договору.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що договір укладено на 1 рік з моменту державної реєстрації прав оренди.

Як свідчать матеріали справи, 30.07.2018 року за відповідачем зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0155.

Як вбачається з матеріалів справи термін дії договору оренди земельної ділянки від 01.06.2018 був поновлений на один рік, тобто 30.07.2019 до 30.07.2020 на підставі ч.6 ст.33 ЗУ «Про оренду землі», про що також зазначено позивачем.

Після сплинення наступного річного терміну строку дії договору оренди землі, Маріупольською міською радою (як власником нерухомого майна) 27.05.2020 прийнято рішення яким відмовлено у поновлені строку оренди земельної ділянки загальною площею 0,0015 га кадастровий номер :01:005:0155, розташовану за адресою: вул. А. Куїнджі, б/н у Центральному районі міста Маріуполя ( а.с.23).

На виконання ч.5 ст.33 ЗУ «Про оренду землі» та вказаного рішення Маріупольська міська рада, направила орендарю лист повідомлення №26.5-47489-26.1 від 25.08.2020 про небажання поновлювати договір та прохання звільнити земельну ділянку. На підтвердження факту відправлення відповідачу листа Маріупольської міської ради №26,5-47,489-26.1 від 25.08.2020, позивач надав суду копію фіскального чеку ПАТ Укрпошта (а.с.26).

Враховуючи, що відповідачем не було виконано вимог п.3.2. договору та ч.2 ст. ст.33 ЗУ «Про оренду землі» договір поновленню не підлягає.

В п.п.11.3.1. договору визначено, що дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

11 вересня 2020 року головними спеціалістами відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради проведено обстеження, за результатами якого складено акт, в якому зазначено що відповідачем використовується земельна ділянка за адресою: вул. А. Куїнджі, б/н м. Маріуполь загальною площею 0,0015 га на підставі договору оренди земельної ділянки від 01.06.2018, строк дії якого закінчився 30.07.2019 р, що є порушенням ст.ст. 125, 126, 211 Земельного кодексу України (а.с.27).

Стосовно доводів відповідача про те, що він у встановлений законом строк заявив позивачу про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк, а саме, направив відповідачу відповідну заяву від 04.06.2019, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що договір укладено на 1 рік з моменту державної реєстрації прав оренди.

Як свідчать матеріали справи, 30.07.2018 року за відповідачем зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:005:0155.

Судом встановлено, що сторони, відповідно до умов ч.2 ст.33 ЗУ «Про оренду землі», узгодили строк щодо зобов`язання відповідача письмово повідомити про поновлення дії спірного договору не пізніше 2 (двох) місяців до закінчення дії договору, що закріплено у п. 3.2. та п. 9.2.8 договору.

Враховуючи наведене, відповідач повинен був в розумний строк, але в будь-якому випадку за два місяцядо закінчення строку дії договору, тобто, до 30.05.2020 повідомити позивача про своє переважне право на укладення договору на новий строк.

В п.3.2 договору (речення друге) сторони також вказали, що у разі невиконання орендарем вказаної вище умови, договір поновленню не підлягає.

Аналогічна умова міститься в другому реченні пункту 9.2.8 договору оренди землі.

Посилання відповідача на лист, надісланий позивачу 04.06.2019 про продовження строку дії договору не приймається судовою колегією, у зв`язку із наступним.

Відповідачем на підтвердження своїх доводів не надано суду лист від 04.06.2019 і докази його надсилання стороні.

Строк дії спірного договору 1 (один) рік з моменту державної реєстрації прав оренди.

Отже, термін дії договору сплинув 30.07.2019, але був продовжений в порядку ч.6 статті 33 Закону України Про оренду землі на 1 (один) рік.

Отже, повідомлення відповідача від 04.06.2019 не має правового значення, адже з 01.08.2019 почався новий річний термін дії договору. З метою продовження строку його дії відповідач повинен був виконати п.3.2., п.9.2.8 договору, надіславши позивачу відповідне повідомлення у 2020 році, тобто, у новому річному періоді строку дії договору, до 30.05.2020.

Відповідно до абзацу першого частини першої ст. 31 Закону України Про оренду землі, договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, відповідно до умов договору оренди земельної ділянки від 01.06.2018, наступний річний термін його дії сплинув 30.07.2020 року.

Доказів поновлення спірного договору на новий строк матеріали справи не містять.

За наведених обставин, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт повідомлення орендодавця до закінчення строку дії договору оренди про свій намір скористатись переважним правом на укладення договору на новий строк.

Враховуючи, що відповідачем не дотримано передбаченого ч.1 ст.777 Цивільного кодексу України порядку повідомлення орендодавця про свій намір укласти договір на новий строк, судова колегія приходить до висновку про те, що відповідач не скористався переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк після спливу строку його дії.

Колегією суддів встановлено, що відповідач не скористався своїм переважним право на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, а саме, не направив орендодавцю відповідне повідомлення у встановлений ч.2 ст.33 ЗУ «Про оренду землі» та п.п.3.2; 9.2.8 договору оренди землі.

Отже, дія договору припинилася 30.07.2020.

Враховуючи наведене, доводи відповідача є безпідставними.

Матеріально-правовою вимогою за позовною заявою Маріупольської міської ради у цій справі є вимога орендодавця щодо звільнення земельної ділянки від розташованого торгівельного кіоску після припинення строку дії договору оренди.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються Цивільним кодексом України, а також ст.33 Законом України Про оренду землі.

Відповідно до ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму, наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно ч.1 ст.34 Закону України Про оренду землі, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Пунктом 7.1. договору оренди земельної ділянки від 01.06.2018 передбачений обов`язок відповідача з повернення орендодавцеві земельної ділянки у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк у відповідності з вказівками закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

11.09.2020 року позивач склав акт обстеження, в якому зазначено що відповідачем використовується земельна ділянка за адресою: вул. А. Куїнджі, б/н м. Маріуполь загальною площею 0,0015 га на підставі договору оренди земельної ділянки від 01.06.2018, строк дії якого закінчився 30.07.2019р, що є порушенням ст.ст. 125, 126, 211 Земельного кодексу України (а.с.27).

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та зобов`язання відповідача звільнити та повернути земельну ділянку шляхом демонтажу об`єкту, що розташований на земельній ділянці.

Скаржник посилається в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції було вирішено справу без участі відповідача, оскільки відповідачем не було отримано від суду повідомлень щодо відкриття провадження та призначення справи до розгляду.

Судом апеляційної інстанції досліджено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу 19.12.2020, а саме ухвали Господарського суду Донецької області від 07.12.2020 про призначення справи до розгляду на 11.01.2020 (а.с.59).

Отже, апелянт був завчасно (за 22 дні) повідомлений судом першої інстанції про час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.5 ст.80 ГПК України, у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Отже, відповідач не був позбавлений можливості надати суду пояснення та докази в обгрунтування своєї позиції, зазначивши обєктивні причини, через які, вони не були подані у встановлений законом чи судом строк.

Вказаним вище спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ним не отримано від суду повідомлень щодо розгляду справи, що свідчить про те що судом першої інстанції створено всі необхідні умови для реалізації позивачем та відповідачем своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків Господарського суду Донецької області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 11.01.2021 року у справі №905/1699/20 без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та витрати відповідача на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 11.01.2021 року у справі №905/1699/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.04.2021р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.О. Радіонова

Суддя Л.Ф. Чернота