ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1728/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:

від Фізичної особи-підприємця Білецького Руслана Юрійовича, м. Дніпро - не з`явився;

від Фізичної особи-підприємця Юрченко Максима Юрійовича, с. Каракурт Болградського району Одеської області - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Білецького Руслана Юрійовича, м. Дніпро

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2020 року, м. Одеса, суддя Бездоля Ю.С., повний текст рішення складено та підписано 03.12.2020 року

у справі № 916/1728/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Білецького Руслана Юрійовича, м. Дніпро

до відповідача Фізичної особи-підприємця Юрченко Максима Юрійовича, с. Каракурт Болградського району Одеської області

про розірвання договору та стягнення 40 000,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У червні 2020 року Фізична особа-підприємець Білецький Руслан Юрійович, м.Дніпро звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Юрченко Максима Юрійовича, с. Каракурт Болградського району Одеської області, в якій просив суд розірвати договір про надання WEB послуг, стягнути з Фізичної особи-підприємця Юрченко Максима Юрійовича, с. Каракурт Болградського району Одеської області на користь Фізичної особи-підприємця Білецького Руслана Юрійовича, м. Дніпро грошові кошти в сумі 40 000 грн., що були сплачені позивачем за надання послуг, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Білецького Руслана Юрійовича, м.Дніпро обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором на надання WEB послуг від 14.05.2020 року № 14/05/2020.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.11.2020 року у справі №916/1728/20 (суддя Бездоля Ю.С.) у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Білецького Руслана Юрійовича, м. Дніпро до Фізичної особи-підприємця Юрченко Максима Юрійовича, с. Каракурт Болградського району Одеської області відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що висновком експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 20-5282 від 23.09.2020 року спростовано доводи позивача про неналежне виконання відповідачем договору та засвідчено факт надання відповідачем позивачу WEB послуг, з огляду на що підстав для розірвання договору та стягнення коштів не вбачається.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Фізична особа-підприємець Білецький Руслан Юрійович, м. Дніпро з рішенням суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2020 року у справі № 916/1728/20 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а також вирішити питання про стягнення з відповідача судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції повністю було проігноровано позовні вимоги позивача про розірвання договору надання WEB послуг. Посилаючись на приписи укладеного між сторонами договору, скаржник зазначає, що йому не було надано індивідуальний контент план, акти наданих послуг підписані не були, робота фактично виконана також не була, що скаржник вважає істотним порушенням умов договору, і це залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Щодо висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №20-5282 від 23.09.2020 року, скаржник, зазначив, що експертиза призначається судом, а не сторонами по справі. Також суд при призначенні експертизи в своїй ухвалі визначає коло питань, які потрібно вирішити для всебічного повного і об`єктивного розгляду справи. Сторони можуть лише пропонувати питання, які мають бути роз`яснені. Відповідач же на власний розсуд визначив коло цих питань і долучив квитанцію про сплату цієї експертизи.

Також скаржник зазначив, що не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов`язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

Щодо висновків експерта скаржник зазначає, що у висновку було зазначено, що в пам`яті наданого пристрою збережено чат з перепискою за період часу з 11 травня по 25 серпня, але відсутня жодна інформація про видалення позивача з цього чату. Позивач у своєму відзиві звертав на цей факт увагу суду. Також експертом було засвідчено факт існування сайту квіз, що «він існує в мережі Інтернет», але жодним чином не підтверджено факт передачі доступу до цього сайту позивачу. Більше того, позивач зауважив у відзиві на експертизу, що не отримав жодної послуги від відповідача і це підтвердив сам відповідач у судовому засіданні (акту приймання - передачі підписано не було).

Скаржник зауважує, що судом першої інстанції було порушено ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, оскільки апарат стільникового зв`язку, який був об`єктом експертного дослідження, не є предметом договору, у ньому не вказано ні стратегію, ні налаштування реклами з кабінету замовника, відсутні жодні банери для реклами, як це передбачено в п. 2.1. договору, відсутні живі якісні фотографії, інформація про колектив, відсутня взаємодія з цільовою аудиторією, індивідуальний контент - план (п.2.1. договору). Вказану у чаті-переписці інформацію судом було помилково оцінено як належне виконання умов укладеного договору, проте чат - переписка не є ні комунікацією, ні стратегією реклами, і не є також наповненням Інтернет-сторінки.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Білецького Руслана Юрійовича, м. Дніпро на рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2020 року у справі № 916/1728/20, справу призначено до судового розгляду.

Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судове засідання представники учасників справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи телефонограми, про причини неявки в судове засідання не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань суду не надали.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, строк розгляду апеляційної скарги закінчився, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, яка з`явилася до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Білецького Руслана Юрійовича, м.Дніпро не потребує задоволення, але рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2020 року у справі № 916/1728/20 потребує зміни в його мотивувальній частини з викладенням її в редакції постанови суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

14.05.2020 року між Фізичною особою-підприємцем Юрченко Максимом Юрійовичем, с.Каракурт Болградського району Одеської області (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МИСТЕР ЖУК» (замовник) було укладено договір на надання WEB послуг №14/05/2020, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується упродовж дії цього договору, за завданням замовника, забезпечити надання послуг (виконання робіт) щодо послуг з налаштування і супровід таргетованної реклами, розробки трьох рекламних компаній, рекламних банерів, цільової аудиторії, рекламних текстів, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити робочі години залучених фахівців (належним чином надані послуги (виконані роботи) в порядку та на умовах, визначених даним договором (п. 1.1. договору).

Згідно з п. 1.2 договору сторони погодили, що предмет договору може бути розширено шляхом підписання додатків до цього договору.

У відповідності до п. 2.1 договору вартість послуг, що надаються замовнику розрахована за каскадною знижкою, зокрема, вартість послуг в перший місяць супроводження складає 40 000 грн. та включає в себе, зокрема, розробку стратегії та налаштування реклами з кабінету замовника, розробку банерів для реклами, погодження реклами з платформою Інстаграм, Фейсбук, разробку квиза та його наповнення.

Відповідно до п. 2.2-2.3 договору оплата за цим договором здійснюється замовником у національній валюті України (гривня) на розрахунковий рахунок виконавця. Сторони погодились, що оплата за цим договором буде здійснюватись наступним чином: передоплата повна 100 % - 40 000 грн. Кожна наступна оплата замовлення буде проведена після погодження з замовником належного виконання попереднього етапу. Якщо в процесі надання послуг за цим договором сторонами буде визначена необхідність будь-якої зміни умов надання послуг, необхідність виконання додаткових послуг на вимогу замовника у порівнянні з узгодженими структурою, концепт-дизайном, то послуги надаються на підставі додаткової угоди до цього договору та оплачуються додатково.

Засвідченням факту належного надання послуг (виконання робіт) за цим договором є акт, підписаний уповноваженими представниками сторін. Виконавець складає акт щомісяця до 5 (п`ятого) числа наступного за звітним місяцем, в якому визначає повний перелік послуг (робіт), які були надані протягом звітного місяця кожним окремим спеціалістом. Акт підписується замовником протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання від виконавця двох підписаних примірників акту за умови відсутності недоліків наданих послуг (виконаних робіт). У випадку відмови замовника від підписання акту, сторони погоджують додаткові строки для усунення виявлених недоліків (п. 2.4. договору).

Згідно з п. 3.2 договору сторонами узгоджено, що обмін інформацією в процесі виконання цього договору відбувається шляхом направлення листів електронною поштою (e-mail) уповноваженим особам сторін (координаторам), призначених з метою координації виконання умов цього договору.

У відповідності до п.п. 3.8 договору замовник має право ініціювати дострокове припинення надання послуг за цим договором та його додатками, у будь-який час, за умови письмового повідомлення виконавця за 10 (десять) календарних днів до дати дострокового припинення надання послуг та оплатити фактично витрачений час фахівцями виконавця (надані послуги/виконані роботи), а також компенсувати виконавцю усі документально підтверджені збитки та/або документально підтверджені штрафні санкції третіх осіб, залучених до надання таких послуг, спричинені такою відмовою.

Згідно з п. 3.10. договору у разі дострокового припинення надання послуг за цим договором, виконавець повертає замовнику частину отриманих коштів, з вирахуванням вартості фактично відпрацьованих годин (наданих послуг/виконаних робіт). Виконавець гарантує повну відповідність наданих послуг (виконаних робіт) технічним вимогам, викладеним у додатку 1 та додатку 2.

За п.п. 4.1, 4.2 договору у випадку порушення договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

Відповідно до п. 8.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2020 року, але у будь-якому випадку до повного закінчення і виконання сторонами своїх зобов`язань. Цей договір може бути продовжено шляхом підписання відповідного додатку до договору.

Сторонами у справі не заперечується факт належного укладання та підписання договору саме між замовником - Фізичною особою-підприємцем Білецьким Русланом Юрійовичам та виконавцем - Фізичною особою-підприємцем Юрченко Максимом Юрійовичем, тоді як у договорі помилково зазначено замовником - Товариство з обмеженою відповідальністю «МИСТЕР ЖУК».

В подальшому, на виконання умов договору, позивачем перераховано на рахунок відповідача 20 100,50 грн. за платіжним дорученням № Р24А349974127С51674 від 14.05.2020 року та 20 100,50 грн. за платіжним дорученням № Р24А359395571С21829 від 19.05.2020 року.

Також матеріали справи містять:

- заяву Фізичної особи-підприємця Білецького Руслана Юрійовича, м. Дніпро на адресу Фізичної особи-підприємця Юрченко Максима Юрійовича, с. Каракурт Болградського району Одеської області від 27.05.2020 року про ініціювання дострокового припинення надання послуг за договором на надання WEB послуг № 14/05/2020 від 14.05.2020 та його додатками, яка Фізичною особою-підприємцем Білецьким Русланом Юрійовичем, м. Дніпро не підписана. Докази надсилання вказаної заяви засобами поштового зв`язку відсутні;

- акт прийому передачі наданих послуг від 19.06.2020 року № 1, складений між Фізичною особою-підприємцем Юрченко Максимом Юрійовичем, с. Каракурт Болградського району Одеської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «МИСТЕР ЖУК» (Білецький) на суму 40 000 грн., який не підписано Фізичною особою-підприємцем Білецьким Русланом Юрійовичем, м. Дніпро;

- диск з доказами виконання робіт за договором, наданий Фізичною особою-підприємцем Юрченко Максимом Юрійовичем, с. Каракурт Болградського району Одеської області;

- заяву відповідача до ОНДІСЕ про проведення експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів від 27.08.2020 року;

- висновок експерта від 23.09.2020 року № 20-5282 судової експертизи комп`ютерної техніки та програмних продуктів, в якому зазначено, що в пам`яті наданого на дослідження апарату стільникового зв`язку «Google» було виявлено встановлене програмне забезпечення «Telegram» з чат-перепискою «ІНФОРМАЦІЯ_1» за період часу з 11 травня 2020 року по 25 серпня 2020 року; за допомогою програмного продукту «Mozilla Firefox» було здійснено відвідування вказаної у заяві сторінки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зазначено, що вона існує в мережі Інтернет, завантажується та дозволяє її переглядати; вказано, що серед усіх користувачів, які вели чат-переписку під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було виявлено користувача « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у якого в інформації міститься номер телефону НОМЕР_1 , що був вказаний у питаннях заяви (як контакт позивача у справі); виявлену усю чат переписку було скопійовано на оптичний носій;

- дублікат квитанції від 15.09.2020 року № 0.0.,1 із призначенням платежу: «за судові експертизи від 20.5282(44), 01.09.2020, ОСОБА_1 код НОМЕР_2».

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 6, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

При цьому судова колегія зазначає, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України). Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення між шкодою та тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Наведений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 року у справі № 910/3568/18, від 17.04.2019 року у справі № 910/6381/18 та від 14.08.2019 року у справі № 910/8819/18.

Крім того, оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 910/6381/18 та від 28.08.2019 року у справі № 910/5381/18.

Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).

До предмету доказування у спорі про розірвання договору на підставі наведеної норми входять обставини, якими підтверджується або спростовується факт істотного порушення стороною умов договору, дійсність якого сторони не оспорюють.

Так, предметом позовних вимог в даному випадку є вимога про розірвання вищезазначеного договору надання WEB послуг від 14.05.2020 року № 14/05/2020, укладеного між сторонами у справі.

При цьому, підставами для розірвання такого договору Фізичною особою-підприємцем Білецьким Русланом Юрійовичем, м. Дніпро фактично визначено неналежне надання послуг за вищевказаним договором, яка виразилось, як вбачається з позовної заяви, у помилці в прайсі закладу, хибних фото з мережі Інтернет, небачення відповідачем, як має працювати заклад, видалення його як замовника з робочого чату в месенджері телеграм, заборона йому писати буд-які посилання, відмову від повернення коштів, сплачених ним.

Отже, предметом доказування у даному спорі є наявність чи відсутність передбачених законодавством підстав для розірвання договору надання послуг. При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання договору, має довести наявність таких порушень договору, з якими сам договір або чинне законодавство пов`язує можливість його розірвання в судовому порядку.

Так, як вже зазначалось раніше, 14.05.2020 року між Фізичною особою-підприємцем Юрченко Максимом Юрійовичем, с. Каракурт Болградського району Одеської області (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МИСТЕР ЖУК» - Фізичною особою-підприємцем Білецьким Русланом Юрійовичем, м. Дніпро (замовник) укладено договір на надання WEB послуг № 14/05/2020, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується упродовж дії цього договору, за завданням замовника, забезпечити надання послуг (виконання робіт) щодо послуг з налаштування і супровід таргетованної реклами, розробки трьох рекламних компаній, рекламних банерів, цільової аудиторії, рекламних текстів, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити робочі години залучених фахівців (належним чином надані послуги (виконані роботи) в порядку та на умовах, визначених даним договором (п. 1.1. договору).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до п. 2.1 договору вартість послуг, що надаються замовнику розрахована за каскадною знижкою, зокрема, вартість послуг в перший місяць супроводження складає 40 000 грн. та включає в себе, зокрема, розробку стратегії та налаштування реклами з кабінету замовника, розробку банерів для реклами, погодження реклами з платформою Інстаграм, Фейсбук, разробку квиза та його наповнення.

Засвідченням факту належного надання послуг (виконання робіт) за цим договором є акт, підписаний уповноваженими представниками сторін. Виконавець складає акт щомісяця до 5 (п`ятого) числа наступного за звітним місяцем, в якому визначає повний перелік послуг (робіт), які були надані протягом звітного місяця кожним окремим спеціалістом. Акт підписується замовником протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання від виконавця двох підписаних примірників акту за умови відсутності недоліків наданих послуг (виконаних робіт). У випадку відмови замовника від підписання акту, сторони погоджують додаткові строки для усунення виявлених недоліків (п. 2.4. договору).

Тобто, відповідно до умов укладеного сторонами договору відповідач зобов`язався надавати позивачу WEB послуги, належне надання яких мало бути підтверджено складеним щомісяця актом наданих послуг.

Скаржник посилається на те, що відповідачем у справі послуги належним чином надані не були, відповідні акти не підписані, що є підставою для розірвання такого договору на підставі ст. 651 Цивільного кодексу України.

Дослідивши вказані твердження позивача, умови укладеного між сторонами договору та обставини справи в їх сукупності судова колегія зазначає таке.

У ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Належним доказом надання послуг за договором надання послуг перш за все є відповідний акт приймання-передачі наданих послуг.

Так, дійсно, відповідно до умов п. 2.4. договору, який сторонами було укладено 14.05.2020 року, акт наданих послуг підписано сторонами не було, проте, у відповідності до вказаного пункту такий акт має складатись та підписуватись щомісячно, тоді як вбачається з матеріалів справи, 27.05.2020 року, тобто через 13 днів з моменту укладання договору позивач вже виявив бажання розірвати укладений між ним та відповідачем договір. Крім того, 10.06.2020 року (як вбачається з поштового конверту, в якому позов надійшов на адресу суду першої інстанції) позивач направив до Господарського суду Одеської області позовну заяву, вимоги за якою є предметом розгляду даної справи.

Тобто, позивач менше ніж за два тижні дії договору вже мав бажання його розірвати з мотивів неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, та менше ніж за місяць строку дії договору вже звернувся із відповідним позовом до суду, що в свою чергу, на переконання колегії суддів, унеможливлювало підписання сторонами акту наданих послуг у відповідності до умов договору, та відповідно унеможливлює прийняття як належних посилань позивача на відсутність підписаного акту на підтвердження відсутності факту наданих послуг за договором.

З огляду на вказане, судова колегія зазначає, що в даному випадку належність/неналежність надання послуг, з огляду також на предмет укладеного між сторонами договору, має бути підтверджена іншими засобами доказування.

Так, матеріали справи містять наданий суду першої інстанції відповідачем диск, на якому розташовані документи, які мають в собі посилання в мережі Інтернет, зображення візиток, флаєрів, відеоролики та інше. Також матеріали справи містять диск, доданий судовим експертом до експертизи, проведеної на замовлення відповідача, який містить скрін-шоти електронного листування сторін у справі, з якого вбачається, що відповідачем на замовлення позивача було створено сторінку в соціальній мережі Instagram з назвою «mr_juke_odessa».

Судовою колегією самостійно було перевірено наявні на вказаних у матеріалах справи дисках посилання на Інтернет сторінки та встановлено, що такі сторінки існують і наразі, зокрема, з назвою «mr_juke_odessa» в соціальній мережі Instagram. Так, на вказаній сторінці розміщені зображення, зокрема і розроблених за спірним договором візиток із зображенням манікюрного салону позивача.

Вказане свідчить про виконання відповідачем спірного договору у справі, оскільки, з огляду на предмет такого договору, який обумовлює специфічні засоби доказування за ним, позивачем належними та допустимими доказами по справі протилежного від доводів відповідача про виконання ним умов договору про надання послуг ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не доведено.

Посилання скаржника на недоліки наданих послуг - «помилки в прайсі закладу, хибні фото з мережі Інтернет, небачення відповідачем як має працювати заклад, видалення мене як замовника з робочого чату в мессенджері телеграм, заборона мені писати буд-які посилання» не можуть бути підставою для розірвання договору за рішенням суду, оскільки такі порушення не є суттєвими порушеннями в розумінні ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, а інших вимог про застосування будь-якої відповідальності до відповідача у випадку, якщо послуги не були надані якісно на думку позивача (у вигляді збитків тощо), позовна заява не містить, як і текст укладеного сторонами в добровільному порядку, без заперечень та зауважень договору.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що прийнятий судом першої інстанції висновок експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 20-5282 від 23.09.2020 року не може бути покладено як єдиний доказ по справі, на підставі якого суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, оскільки такий висновок було зроблено за результатами експертного дослідження не самого результату наданих послуг, а апарату стільникового зв`язку «Google» (телефон) відповідача у справі та збережену у його пам`яті переписку сторін, яка в свою чергу предметом укладеного договору не була. Разом з тим, вказаний висновок експерта в сукупності з іншими вірогідними доказами, зазначеними вище, підтверджує виконання відповідачем зобов`язань за договором.

Посилання скаржника на те, що експертиза призначається судом, а не сторонами по справі, з огляду на що судом нібито неправомірно було прийнято вказаний висновок в якості доказу, судовою колегією відхиляється, оскільки приписами ч. 3 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України прямо передбачено, що висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Також відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Тобто, вказаними нормами передбачено право учасника справи подати суду висновок експерта, виготовлений на його замовлення, що і було зроблено відповідачем у цій справі.

До того ж, у разі незгоди із таким висновком позивач, у відповідності до приписів ст. 98, 99 та 101 Господарського процесуального кодексу України, був наділений правом під час розгляду справи в суді першої інстанції або надати суду інший висновок експерта, виготовлений вже на його замовлення, або просити суд призначити у справі судову експертизу, чого позивачем зроблено не було, оскільки матеріали справи не містять клопотань позивача щодо цього питання, наданих суду у встановленому чинним законодавством України порядку.

З урахуванням викладеного судова колегія зазначає, що в даному випадку підстави для розірвання спірного договору за рішенням суду відсутні, з огляду на що судова колегія зазначає, що в цій частині позову Фізичної особи-підприємця Білецького Руслана Юрійовича, м. Дніпро слід відмовити з мотивів, викладених в постанові суду апеляційної інстанції.

Що стосується позовних вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця Юрченко Максима Юрійовича, с. Каракурт Болградського району Одеської області на користь Фізичної особи-підприємця Білецького Руслана Юрійовича, м. Дніпро грошових коштів в сумі 40 000 грн., що були сплачені позивачем за надання послуг, судова колегія зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору позивачем перераховано на рахунок відповідача 20 100,50 грн. за платіжним дорученням №Р24А349974127С51674 від 14.05.2020 року та 20 100,50 грн. за платіжним дорученням №Р24А359395571С21829 від 19.05.2020 року.

Сторонами не заперечується, що вказані кошти були перераховані позивачем відповідачу в якості попередньої оплати послуг, що надаються у відповідності до п. 2.2-2.3 договору, згідно з яким сторони погодились, що оплата за цим договором буде здійснюватись наступним чином: передоплата повна 100 % - 40 000 грн.

Тобто, фактично позивач просить суд зобов`язати відповідача повернути оплату за договором надання послуг в зв`язку із неналежним наданням послуг відповідачем (на його думку), при цьому, оскільки як вже було зазначено раніше, позивачем, з огляду на принцип змагальності сторін, належними, допустимими та вірогідними доказами у справі не доведено суду ані неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, ані підстав для його розірвання, підстави для повернення попередньої оплати також відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, проте вважає за необхідне зауважити, що суд першої інстанції належним чином не розглянув позовні вимоги позивача в частині розірвання договору та не вмотивував відмову у їх задоволенні належним чином, з огляду на що колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, виклавши її в редакції постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Білецького Руслана Юрійовича, м. Харків на рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2020 року у справі № 916/1728/20 не потребує задоволення, але рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2020 року у справі № 916/1728/20 потребує зміни в його мотивувальній частини з викладенням її в редакції постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Білецького Руслана Юрійовича, м.Харків на рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2020 року у справі №916/1728/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2020 року у справі №916/1728/20 - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції постанови суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2020 року у справі № 916/1728/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 19.04.2021 року.

Повний текст постанови складено та підписано 20 квітня 2021 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош