ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/1309/20
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промхімскло»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2021 (суддя Ржепецький В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промхімскло»

до відповідачів:

1. Миколаївської місцевої прокуратури № 1

2. Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області

про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2020 року ТОВ «Промхімскло» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Миколаївської місцевої прокуратури № 1 та Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області про відшкодування за рахунок бюджету шкоди завданої незаконними діями відповідачів та Центрального районного суду м. Миколаєва у розмірі 20 900,00 грн. сплачених адвокату Беліку В.Г. за подання юридичної допомоги та 100 000,00 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ухвалою від 31.08.2017 року с справі №490/7498/17 задовольнив клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1про надання дозволу на проведення обшуку нежитлових приміщень, власником яких є ТОВ «Роскосметика» де також розташовано офіс ТОВ «Промхімскло» в рамках кримінального провадження №0002867 від 29.06.2017 про вчинення особами ТОВ «Роскосметика» за попередньою змовою з посадовими особами підконтрольних підприємств кримінального правопорушення за ознаками, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. В подальшому слідчий СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області провів обшук нежитлових приміщень ТОВ «Роскосметика», де також розташовано офіс позивача та вилучив речі і документи, за відсутності яких юридична особа позбавлена можливості здійснювати свою діяльність. Ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області у справі №482/1777/18 арешт майна позивача було скасовано.

Позивач вважає, що орган досудового розслідування, прокуратура та суд незаконними діями, а саме обшуком у позивача та вилучення майна, що належить йому на праві власності, завдали йому шкоду.

В кримінальному провадженні від 29.06.2017 позивач за надання йому юридичної допомоги сплатив адвокату 20 900,00 грн.

На думку позивача, орган досудового розслідування, прокуратура і суд незаконними діями завдали моральної втрати у зв`язку з тим, що вони вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, в тому числі доказування, що він не є злочинцем.

Позивач зазначає що моральна шкода в розмірі 100 000,00 грн. є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, а саме для відшкодування немайнових втрат, яких зазнав позивач в результаті доказування протягом трьох років, що він не є злочинцем, і не призводить до його збагачення.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2021 року в задоволення позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів завдання юридичній особі матеріальної або немайнової шкоди, в розумінні зазначеному вище, не зазначено, яким саме чином дії (бездіяльність) державних органів потягнули за собою ті чи інші об`єктивні наслідки для юридичної особи, зокрема, приниження її ділової репутації, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і ймовірним протиправним діянням її заподіювачів та вини останніх в її заподіянні, наданий позивачем розрахунок немайнової шкоди не має ознак обґрунтованості.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Товариство звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим що суд проігнорував докази надані скаржником у позовній заяві про факт закриття кримінального провадження від 29.06.2017 за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Ухвалюючи оскаржене рішення суду суд першої інстанції на думку апелянта не застосував висновки рішення Конституційного Суду України №12-рп/2001 від 03.10.2001.

29.03.2021 до суду від прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання з доводами викладеними в апеляційній скарзі не погоджується та просить суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, учасникам справи було створено умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.08.2017 у справі №490/7498/17 задоволено клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 від 31.08.2017 про надання дозволу на проведення обшуку в рамках кримінального провадження №0002867 за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

За результатами обшуку 05.09.2017 за адресою м. Миколаїв, вул. Казарського, 3/2, слідчим Центрального ВП ГУПП в Миколаївській області у позивача було вилучено речі і документи, які зазначено у відповідному описі (а.с.21-25).

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29.12.2018 у справі №482/1777/18 задоволено клопотання директора ТОВ «Роскосметика» про скасування арешту майна, скасовано арешт тимчасово вилученого майна і документів, згідно з переліком наведеним у резолютивній частині ухвали.

Згідно повідомлення Головного слідчого управління Національної поліції України від 16.04.2020 за результатами розслідування кримінального провадження прийнято рішення про його закриття на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Предметом позову у даній справі є стягнення з Держави (за рахунок Державної казначейської служби України) на користь позивача на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Миколаївської місцевої прокуратури №1, Центрального відділу поліції ГУПН в Миколаївській області і Центрального районного суду м. Миколаєва у розмірі 20 900,00 грн. сплачених адвокату Бєліку В.Г. за надання юридичної допомоги, 100 000,00 грн. моральної шкоди.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

У статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: …..4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Тож під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, потрібно розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, також вчинення дій спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди позивачеві необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині другій зазначеної статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 1176 ЦК України, якою врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди.

Визначивши характер спірних правовідносин та застосовуючи до них приписи статей 1167, 1173-1174, 1176 ЦК України, суд має встановити, зокрема: кому завдана шкода (фізичній чи юридичній особі з урахуванням суб`єктного складу злочину у відповідності до статті 172 КК України); чим підтверджується заподіяння позивачеві втрат немайнового характеру та в чому конкретно вони полягали/проявились (наприклад: у приниженні ділової репутації юридичної особи, у посяганні на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, або у вчиненні дій спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності), за яких обставин та якими конкретно рішеннями, діями, бездіяльністю вони заподіяні; невідповідність цих рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади …чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; факт заподіяння цими рішеннями, діями чи бездіяльністю шкоди саме юридичній особі та її розмір; причино-наслідковий зв`язок між незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду на підставі цих статей саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Разом із тим, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди юридичній особі, завданої органами державної влади саме позивач має довести на підставі належних і допустимих доказів, які втрати немайнового характеру настали у юридичної особи, якими конкретно рішеннями, діями, бездіяльністю вони заподіяні, невідповідність цих рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади …. вимогам закону чи іншого нормативного акта, факт заподіяння цими рішеннями, діями чи бездіяльністю шкоди саме юридичній особі та її розмір, причино-наслідковий зв`язок між незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю та шкодою.

Як уже було зазначено вище, вирішуючи спір про відшкодування шкоди у цій справі обов`язковому з`ясуванню підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою полягає в тому, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Приймаючи до уваги викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову Товариству, оскільки останнім не доведено наявності в діях відповідачів усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення. Крім цього позивачем не доведено та не надано до суду належних та допустимих доказів, що у зв`язку з діями відповідачів ділова репутація позивача була принижена або останнім були понесення збитки в його підприємницькій діяльності, або відбулось посягання на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку Товариства, розголошена комерційна таємниця, або вчинення дій спрямованих на зниження престижу чи підриву довіри до діяльності Товариства.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що Господарський суд Миколаївської області ретельно з`ясував всі обставини справи, надав належну оцінку наявним в ній доказам, відтак ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення слід залишити без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промхімскло» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2021 без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Разюк Г.П.

Савицький Я.Ф.