ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.04.2021 Справа № 905/27/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., при секретарі судового засідання (помічник судді за дорученням) Кульбакової Л.В., розглянувши матеріали господарської справи за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Покровськтепломережа" про стягнення 14957101, 22 грн,-

за участю представників сторін:

від позивача в режимі відеоконференції: Орел С.С. (за довіреністю);

від відповідача в режимі відеоконференції: Кіш Ю.А. (за довіреністю).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства Покровськтепломережа про стягнення 14957101, 22 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 14.01.2021 відкрито провадження у справі №905/27/21 за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 04.02.2021.

03.02.2021 на електронну пошту Господарського суду Донецької області від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення слухання справи.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04.02.2021 відкладено підготовче засідання на 02.03.2021 року.

15.02.2021 до Господарського суду Донецької області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

24.02.2021 на електронну пошту Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

02.03.2021 на електронну пошту Господарського суду Донецької області від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення слухання справи.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.03.2021 закрито підготовче провадження у справі №905/27/21 та призначено розгляд справи по суті на 06.04.2021 року.

11.03.2021 на електронну пошту Господарського суду Донецької області від відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яку просить доручити Красноармійському міськрайонному суду Донецької області.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 22.03.2021 клопотання Комунального підприємства Покровськтепломережа про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

24.03.2021 на електронну пошту Господарського суду Донецької області від позивача надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 24.03.2021 заяву Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

05.04.2021 на електронну пошту Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшов лист, в якому останній зазначає, що частково погасив основну заборгованість.

06.04.2021 у судове засідання з`явились в режимі відеоконференції представник позивача та відповідача.

Відповідно до вимог ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувальних технічних засобів.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2018 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальником) та комунальним підприємством «Покровськтепломережа» (споживачем) укладено договір постачання природного газу № 3599/18-БО-6 (далі договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

Згідно із п. 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 р. (включно) по 17 жовтня 2018 р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 30,0 тис. куб. метрів.

Як передбачено п. 2.6 договору розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснюється оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ "Донецькоблгаз", з яким споживач уклав відповідний договір (договори).

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному періоді постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п.3.7 договору).

Ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладення договору ціна на природний газ становить 4942,00 гривні за 1000 куб.м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін (п.5.1 договору).

Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором на дату його укладення становить 7 907,20 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9488,64 грн (п.5.2 договору).

Як передбачено п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу

Розділом 7 договору визначені права та обов`язки сторін, де в п. 7.1. вказано, що споживач має право, зокрема, отримувати природний газ відповідно до умов цього договору.

В свою чергу, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором (п. 7.2.).

Згідно із п. 7.4. договору постачальник зобов`язаний, зокрема, забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору.

У п. 8.1. договору вказано, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

У разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) розв`язуються у судовому порядку (п.10.3 договору).

Як передбачено п. 10.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 р. до 17 жовтня 2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1. договору).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб.

До договору вносились зміни шляхом укладення додаткових угод №1 до договору постачання природного газу від 24.10.2018 року, №2 від 29.10.2018 року, №3 від 31.10.2018 року, №4 від 07.12.2018 року, №5 від 20.03.2019 року, №6 від 20.03.2019 року, №7 від 29.03.2019 року, №8 від 15.04.2019 року, №9 від 23.04.2019 року, №10 від 23.05.2019 року, №11 від 24.06.2019 року, №12 від 22.07.2019 року, №13 від 28.08.2019 року, №14 від 12.09.2019 року, №15 від 30.09.2019 року,

На виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ: у листопаді 2018 року на суму 3 010 756, 14 грн. (акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2018 року); у грудні 2018 року на суму 3 681 332,87 грн. (акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2018 року); у січні 2019 року на суму 3 979 814,26 грн. (акт приймання-передачі природного газу від 31.11.2019 року); у лютому 2019 року на суму 3 170 592,22 грн. (акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2019 року); у березні 2019 року на суму 2 574 347,76 грн. (акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 року); у квітні 2019 року на суму 421 510,50 грн. (акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2019 року), у травні 2019 року на суму 94 679,02 (акт приймання-передачі природного газу від 31.05.2019 року), у червні 2019 року на суму 81 972,28 (акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2019 року), у липні 2019 на суму 42 521,99 (акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2019 року), у серпні 2019 на суму 69 265,85 (акт приймання-передачі природного газу від 31.08.2019 року), у вересні 2019 на суму 66 955,49 (акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2019 року).

У зв`язку з порушенням п. 6.1 Договору АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом до КП "Покровськтепломережа" про стягнення основного боргу в розмірі 13 745 230,64 грн, 3% річних в сумі 638 353,07 грн, інфляційних втрат у сумі 504 123,78 грн та збитки в сумі 69 393,73.

У відзиві на позовну заяву основний борг Відповідачем не заперечується.

Щодо стягнення 3% річних, інфляційних відрахувань та збитків Відповідач заперечує в повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до постанови КМУ від 18.06.2014р, №217 щодо розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, проте Відповідач зазначає, що не є користувачем грошових коштів, які надходять від бюджетних організацій для оплати спожитої теплової енергії в повному обсязі, чому як згідно розподілу коштів, які надходять на відповідний розподільчий рахунок банку відсоток підприємства становить в даному випадку всього 16,88, а відтак 3% річних за користування грошовими коштами з основної суми стягненню не підлягають.

Крім того, Відповідач зазначає, що здійснює господарську діяльність у м. Покровськ Донецької області, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно розпорядженню Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1275-р.

На думку Відповідача нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов`язання суперечить приписам п.2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово- комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси.

Згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності відповідача с постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря,

В пункті 3.1. Статуту зазначено, що метою діяльності комунального підприємства «Покровськтепломережа» є виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними га місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії (крім видів господарської діяльності у сфері теплопостачання, якщо і силова енергія виробляється на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), щодо забезпечення (постачання) теплової енергії, нари та гарячої води на платній основі підприємствам. установам, організаціям та іншим суб`єктам підприємницької діяльності і населенню.

Відповідно до ліцензій, які видані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, комунальне підприємство «Покровськтепломережа» є виробником теплової енергії, здійснює транспортування та постачання теплової енергії , тобто є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг.

Відповідача зазначає, що комунальне підприємство «Покровськтепломережа» споживало природний газ як Виконавець/виробник - житлово-комунальних послуг. Відповідно п.2 ст.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012р. № 705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» , Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб, м та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, тобто Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є постачальником енергоресурсу.

Відповідач вважає, що газ, отриманий КП «Покровськтенломережа», використовувався не для власних потреб, а виключно для виробництва, транспортування й розподілення теплової енергії бюджетним організаціям міста Покровськ. за тарифами, які ке покривають усі витрати підприємства, а заборгованість перед позивачем виникла у зв`язку з несвоєчасною оплатою споживачами наданих ним послуг. Крім того, Позивач не надав доказів на підтвердження погіршення свого фінансового стану чи завдання йому збитків через несвоєчасну сплату коштів відповідачем.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України, а також умовами Договору №3599/18-БО-6 від 09.10.2018 року.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

З матеріалів справи вбачається, що 09.10.2018 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальником) та комунальним підприємством «Покровськтепломережа» (споживачем) укладено договір постачання природного газу № 3599/18-БО-6.

За приписами частин 1, 2 статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За змістом ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов`язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов`язань відповідно до ст. 692 ЦК України.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі ст.ст.193, 202 ГК України, ст.ст.525, 526, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що на виконання умов договору Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (постачальником) передано, а відповідачем прийнято природний газ: у листопаді 2018 року на суму 3 010 756, 14 грн. (акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2018 року); у грудні 2018 року на суму 3 681 332,87 грн. (акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2018 року); у січні 2019 року на суму 3 979 814,26 грн. (акт приймання-передачі природного газу від 31.11.2019 року); у лютому 2019 року на суму 3 170 592,22 грн. (акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2019 року); у березні 2019 року на суму 2 574 347,76 грн. (акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 року); у квітні 2019 року на суму 421 510,50 грн. (акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2019 року), у травні 2019 року на суму 94 679,02 (акт приймання-передачі природного газу від 31.05.2019 року), у червні 2019 року на суму 81 972,28 (акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2019 року), у липні 2019 на суму 42 521,99 (акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2019 року), у серпні 2019 на суму 69 265,85 (акт приймання-передачі природного газу від 31.08.2019 року), у вересні 2019 на суму 66 955,49 (акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2019 року).

Як передбачено п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Натомість, відповідач порушив умови договору та не здійснив своєчасну оплату вартості отриманого природного газу, допустивши порушення строків розрахунків, що й зумовило звернення позивача до господарського суду з цим позовом.

Крім того, у матеріалах справи міститься виписка з особового рахунку на суму 3 448 517,74 гривень, що підтверджує часткову оплату за природний газ за договором №3599/18-БО-6 від 09.10.2018 року. Вказані обставини враховані позивачем у розрахунку позовних вимог.

Отже, заборгованість КП «Покровськтепломережа» за використаний природний газ, на час звернення позивача до суду, становила 13 745 230,64 гривень, що не заперечується споживачем.

05.04.2021 від Відповідача надійшла заява, в якому останній зазначає, що КП «Покровськтепломережа» частково погасило основну заборгованість в розмірі 3 091 931,51 грн, що підтверджується платіжними дорученнями:

-№ від 17.03.2021 року на суму 158 997,76 грн;

-№ від 19.03.2021 року на суму 98 874,18 грн;

-№ від 18.03.2021 року на суму 2 109 099,29 грн;

-№ від 24.03.2021 року на суму 5 290,81 грн;

-№ від 23.03.2021 року на суму 13 075,38 грн;

-№ від 26.03.2021 року на суму 294 541,04 грн;

-№ від 25.03.2021 року на суму 319 308, 99 грн;

-№ від 31.03.2021 року на суму 63 939,14 грн;

-№ від 30.03.2021 року на суму 28 804,92 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, зокрема, у разі якщо відсутній предмет спору. Суд зазначає, що закриття провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, сплативши заборгованість в розмірі 3 091 931,51 грн під час розгляду справи, відповідач припинив відповідне грошове зобов`язання, у зв`язку з чим провадження в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 3 091 931,51 підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Разом з тим несплаченим залишається сума основного боргу в розмірі 10 653 299,13 грн, відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в цій частині та про його задоволення у вказаній сумі.

Також, НАК «Нафтогаз України» просить суд стягнути з відповідача 638 353, 07 грн. 3% річних та 504 123,78 грн. інфляційних втрат згідно поданих розрахунків.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В силу приписів статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Позивачем нараховані 3% річних за зобов`язаннями листопада 2018 року за період з 27.12.2018 по 30.09.2020, за зобов`язаннями грудня 2018 року за період з 26.01.2019 по 30.09.2020, за зобов`язаннями січня 2019 року за період з 26.02.2019 по 30.09.2020, за зобов`язаннями лютого 2019 року за період з 26.03.2019 по 30.09.2020, за зобов`язаннями березня 2019 року за період з 26.04.2019 по 30.09.2020, за зобов`язаннями квітня 2019 року за період з 28.05.2019 по 30.09.2020, за зобов`язаннями травня 2019 року за період з 26.06.2019 по 30.09.2020, за зобов`язаннями червня 2019 року за період з 26.07.2019 по 30.09.2020, за зобов`язаннями липня 2019 року за період з 28.08.2019 по 30.09.2020, за зобов`язаннями серпня 2019 року за період з 26.09.2019 по 30.09.2020, за зобов`язаннями вересня 2019 року за період з 26.10.2019 по 30.09.2020.

Перевіривши за допомогою калькулятора інформаційної бази ЛІГА:ЗАКОН розрахунок 3% річних, суд встановив його арифметично вірним, у зв`язку з чим сума 3% річних підлягає стягненню з відповідача в заявленому розмірі 638 353,07 грн.

Стосовно нарахованих позивачем інфляційних втрат про прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого газу у період з грудня 2018 року по серпень 2019 року суд зазначає наступне.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період необхідно здійснювати позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Питання розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання також було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19, за наслідками розгляду якого об`єднана палата в постанові від 26.06.2020 виклала правовий висновок про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

За результатом проведеної перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат за зобов`язаннями, які виникли у період з грудня 2018 року по серпень 2019 року, з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 від 26.06.2020, судом встановлено відповідність розрахунку позивача фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 504 123,78 грн. є обгрунтованими.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення збитків у розмірі 69 393,73 гривень.

Відповідно до п. 11.2 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 07.12.2018), пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2 підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз.5 підп.5 п.6.2, підп.8 п.6.2, підп.4 п.6.3, абз.3 підп.2 п.6.4 цього договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні постачальника, яке направляється на електронну адресу споживача, зазначену в п. 12 договору та розміщується на офіційному сайті постачальника.

Умовами Договору, що застосовуються з 01.03.2019, передбачено, зокрема, наступне.

Пунктом 3.13 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 07.12.2018) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п.2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 договору. При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

3.13.1. Якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2. Якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф - Vп) х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 договору;

Ц - ціна природного газу за цим договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 07.12.2018) передбачено, що відшкодування постачальнику збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 Договору, здійснюється наступним чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до пп. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 Договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до підп.8 п.6.2 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 07.12.2018), споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 договору.

Згідно підп.4 п.6.3 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 07.12.2018), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п.2.1 договору у разі, якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Вказані пункти договору, що почали діяти з 01.03.2019, узгоджується з положеннями п.1 Розділу VI Правил постачання природного газу (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 (із змінами), а саме: відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:

1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;

2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою

В = (Vф - Vп) x Ц х K,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу;

Vп - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період;

Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу;

К- коефіцієнт, який визначається постачальникові та не може перевищувати 0,5.

Відповідно до п. 2.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 8 від 15.04.2019) Постачальник передає Споживачу у квітні 2019 року заявлений обсяг природного газу у кількості 37,784000 тис. куб. м.

Актом приймання передачі від 30.04.2019 року сторони погодили розмір фактичного переданого природного газу в обсязі 56,33200 тис. куб. м.

Таким чином, Відповідачем в квітні 2019 року було спожито природний газ у більшому розмірі, ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1 Договору.

19.06.2019 Позивачем на адресу Відповідача направлено акт-претензію за вих. № 26-2186-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 розділу VI Правил у розмірі 69 393,73 грн.

Листом від 01.07.2021 №05-1421/1422 Відповідач повідомив Позивач, що визнає збитки в розмірі 62326,42 грн.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків

Положенням ч.1 ст. 623 Цивільного кодексу України передбачений обов`язок боржника відшкодувати кредиторові збитки, завдані порушенням зобов`язання.

Перевіривши розрахунок збитків, завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем п. 2.1 договору, розрахований на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 розділу VI Правил, суд дійшов висновку про його правомірність. Отже позовна вимога в частині стягнення збитків у розмірі 69 393,73 гривень підлягає задоволенню.

Щодо посилання відповідача на Постанову КМУ від 18.06.2014 року №217.

Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2018 року у справі №918/1395/18, від 21 лютого 2018 року у справі №910/16072/16, від 27.02.2020 року у справі №921/12/19, від 16 жовтня 2020 року у справі №903/918/19 зауважив, що порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затверджений постановою КМУ від 18 червня 2014 року №217 визначає виключно механізм розподілу коштів, які вже знаходяться на поточному рахунку з спеціальним режимом використання, і жодним чином не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та ніяк не впливає на них. Відтак, положення Порядку №217 не виключають можливість теплопостачальних організацій впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, тому є можливим застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

З урахуванням зазначеного суд вважає помилковими доводи відповідача щодо безпідставності нарахування інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з неможливість останнього впливати на розрахунки по причині проведення розрахунку згідно порядку, визначеного Постановою КМУ №217.

Крім того, доводи відповідача про неправомірність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних з посиланням на норми ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операцій та обмеження відповідальності підприємств виконавше/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» є необґрунтованими.

Так, частиною 2 статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» встановлює мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

В правовій позиції Верховного Суду, сформованій за результатами розгляду справ №913/66/18, №905/21/19, зазначено про відсутність підстав для нарахування пені енергопостачальними компаніями.

В той же час, Позивач звертаючись до Господарського суду Донецької області не заявляв вимоги про стягнення з відповідача пені по договору №3599/18-БО-6 від 30.10.18 року. Предметом позовних вимог є стягнення суми основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат та збитків.

Представник відповідача посилаючись на норми ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операцій та обмеження відповідальності підприємств виконавше/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» вважає інфляційні втрати та 3% річних, нараховані Позивачем штрафними санкціями, що нараховані енергопостачальній компанії - КП «Покровськтепломережа».

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам на які посилається позивач та відповідач, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на Комунальне підприємство "Покровськтепломережа".

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Закрити провадження у справі в частині стягнення з Комунального підприємства "Покровськтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суми основного боргу в розмірі 3 091 932 грн 51 коп., у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Стягнути Комунального підприємства "Покровськтепломережа" (85300, Донецьк обл., м. Покровськ, вул. Захисників України, 4А, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) основний борг у розмірі 10 653 299 грн 13 коп., 3% річних у розмірі 638 353 грн 07 коп., інфляційні втрати у розмірі 504 123 грн 78 коп., збитки в розмірі 69 393,73 грн та судовий збір у розмірі 224 356,60 грн.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 06 квітня 2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 15.04.2021 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення Господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов