СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2021 р. Справа № 917/1455/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.

за участі секретаря судового засідання Лутаєвої К.В.,

за участі представників учасників справи:

від позивача - Хоружа Н.В, посадова інструкція юрисконсульта юридичного відділу б/н від 02.03.2021, Положення про юридичний відділ б/н від 31.12.2021, наказ(розпорядження) №102/01к від 24.02.202, довіреність № 698 від 12.04.2021;

від відповідача - Карасенко О.О., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №279 від 07.10.1997, довіреність № б/н від 02.04.21;

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - АТ "Укрпошта" в особі Полтавської дирекції АТ "Укрпошта" (вх. № 340П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 19 листопада 2020 року (повний текст складено 19.11.2020) у справі № 917/1455/20

за позовом Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Полтавської дирекції акціонерного товариства "Укрпошта", м. Полтава,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні миючі системи", с. Щербані Полтавського району Полтавської області,

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року АТ "Укрпошта" в особі Полтавської дирекції АТ "Укрпошта" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ТОВ "Сучасні миючі системи" про стягнення 203093,00 грн, які складаються з: пені в сумі 199600,00 грн та штрафу в сумі 3493,00 грн за порушення договору від 12.09.2019 № 09/09/2019/06.3-1006.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.11.2020 у справі № 917/1455/20 (суддя Білоусов С.М.) в позові відмовлено повністю.

Повний текст зазначеного рішення складено 19.11.2020 та його копію 24.12.2020 отримано позивачем, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням № 370 (а.с. 64).

АТ "Укрпошта" в особі Полтавської дирекції АТ "Укрпошта" (позивач) 12.01.2021, тобто після спливу строку на апеляційне оскарження рішення суду, встановленого ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, звернулось до Східного апеляційного господарського суду засобами поштового зв`язку через Господарський суд Полтавської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 19.11.2020 у справі № 917/1455/20 та прийняти нове рішення, яким стягнути з ТОВ "Сучасні миючі системи" на користь АТ "Укрпошта" в особі Полтавської дирекції АТ "Укрпошта" 203093,00 грн (пеню в сумі 199600,00 грн та штраф в сумі 3493,00 грн), а також 2102,00 грн судового збору за подання позовної заяви та 3153,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Також в апеляційній скарзі позивач просить поновити пропущений строк на подання апеляційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на поважність причин пропуску строку, оскільки апеляційну скаргу подано протягом 20 днів з дня отримання повного тексту рішення (24.12.2020).

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач перерахував на рахунок відповідача кошти в розмірі 70% вартості обладнання 18.09.2019, у зв*язку з чим відповідно до умов пункту 2.1 договору кінцевим строком поставки є 21.10.2019, позивач прийняв від відповідача обладнання 02.12.2019 на підставі видаткової накладної №321, а отже відповідач порушив пунктом 2.1 договору щодо строку поставки та монтажу обладнання. Поряд з цим зазначає, що посилання місцевого господарського суду на підписання сторонами 21.10.2019 року акту виконаних робіт є безпідставним, оскільки такого акту сторони договору від 12.09.2019 № 09/09/2019/06.3-1006 не підписували, а додана відповідачем до відзиву на позовну заяву копія акту від 21.10.2019 за №282, підписаного ТОВ «Системи модернізації складів» та ТОВ «Сучасні миючи системи», не має жодного відношення до даної справи.

Також зазначає, що додана до позовної заяви копія акту виконаних робіт від 21.10.2019, в якому підписантами зазначено ТОВ «Сучасні миючи системи» (постачальник) та Полтавська дирекція АТ «Укрпошта», не відповідає дійсності, оскільки акт виконаних робіт між позивачем та відповідачем по договору від 12.09.2019 № 09/09/2019/06.3-1006 підписано лише 28.12.2019 після усунення останнім майже усіх недоліків і на цьому акті є віза представника відповідача Лобач Р.А. про отримання акту саме 28.12.2019, до того ж, відповідно до пункту 2.6 договору від 12.09.2019 № 09/09/2019/06.3-1006 факт приймання-передачі обладнання оформлюється видатковою накладною, яка була надана відповідачем позивачеві лише 02.12.2019.

Крім того, зауважує, що 27.12.2019 позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія, в якій зазначалося про прийняття покупцем від постачальника обладнання 02.12.2019 на підставі видаткової накладної №321 та що постачальник не в повному обсязі надав документи на обладнання, разом з цим, відповідач 09.01.2020 у відповіді на претензію жодним чином не вказує на те, що 21.10.2019 року між позивачем та відповідачем було складено акт виконаних робіт.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 у справі № 917/1455/20 задоволено клопотання позивача про поновлення строку на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 23.03.2021 об 11:30 годині.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 14.04.2021 об 11:30 год.

13.04.2021 у зв`язку з відпусткою судді Пушай В.І. автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями здійснено заміну вибувлого судді і для розгляду справи № 917/1455/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А.

Представник позивача в судових засіданнях 23.03.2021 та 14.04.2021 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.04.2021 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Також представник відповідача в судовому засіданні підтримав клопотання заявлене ним до суду першої інстанції у відзиві на позов заяву, відповідно до якого він просив у разі, якщо суд прийде до висновку про обґрунтованість позовних вимог, зменшити розмір неустойки (пені).

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, заслухавши усні пояснення представників сторін, перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи, 12.09.2019 року між Полтавською дирекцією Акціонерного товариства "Укрпошта" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасні миючі системи" (постачальник) було укладено договір № 09/09/2019/06.3-1006 за яким постачальник зобов`язався передати у власність покупця підіймально-транспортувальне обладнання (Стаціонарний механічний відкидний місток для погрузки/вигрузки автомобілів) (обладнання), а покупець прийняти та оплатити обладнання в порядку та на умовах договору.

Загальна сума договору відповідно до п. 4.2 становить 49 900,00 грн. в т.ч. ПДВ 20% 8 316,66 грн.

Відповідно до пунктів 5.1., 5.2. договору оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів у розмірі до 70 % від суми обладнання на розрахунковий рахунок постачальника згідно виставленого рахунку протягом 10 банківських днів з моменту подання заявки на виготовлення обладнання. Остаточна оплата здійснюється покупцем протягом 10 банківських днів з дати підписання акту здачі-приймання наданих послуг уповноваженими особами сторін та на підставі належно оформлених первинних документів (видаткової накладної).

Пунктом 2.1. договору встановлено, що строк поставки та монтажу обладнання становить не пізніше 30 календарних днів з моменту зарахування передплати на банківський рахунок.

Як передбачено пунктом 2.6. договору, приймання та передача обладнання оформляється видатковою накладною, яка підписується матеріально-відповідальними особами постачальника та покупця на підставі належним чином оформленої довіреності. В накладній відповідно до специфікації зазначаються номер Договору, назва обладнання, ціна.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що на виконання умови договору Полтавська дирекція AT "Укрпошта" 18.09.2019 року перерахувала на рахунок постачальника кошти у розмірі 70% вартості обладнання.

З посиланням на те, що відповідач взяті на себе зобов"язання у встановлені договором строки не виконав, позивач 27.12.2019 року направив ТОВ "Сучасні миючі системи" претензію з вимогою сплатити пеню у розмірі 49 900,00 грн. та штраф у розмірі 3 493,00 грн.

ТОВ "Сучасні миючі системи" 09.01.2020 року за вих. № 09-01 надіслано Полтавській дирекції АТ "Укрпошта" відповідь на претензію, якою не визнано нараховану пеню та штраф за несвоєчасну поставку обладнання, посилаючись на виконання умов договору.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач звернувся із позовом у даній справі про стягнення пені у розмірі 199 600,00 грн. та штрафу 3 493,00 грн. за порушення умов договору.

Місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що Полтавська дирекція AT "Укрпошта" перерахувала кошти на рахунок відповідача 18.09.2019 року, то останній мав поставити обладнання не пізніше 21.10.2019 року. Разом з цим, надані відповідачем документи (акт виконаних робіт від 21.10.2019 № 282 за договором № 19/01 від 20.01.2019 року 21.10.2019 року, акт виконаних робіт від 21.10.2019 за договором № 09/09/2019 від 09.09.2019 року, доповідна записка С.В. Клещари від 25.10.2019, наказ про відвантаження № 268 від 18.10.2019 року на проведення монтажних робіт 21.10.2019 року) свідчать про те, що відповідач 21.10.2019 року відвантажив та привів у робочий стан замовлене позивачем обладнання, відтак, не порушив строки, передбачені п. 2.1 договору.

Також місцевий господарський суд зазначив, що позивач, обґрунтовуючи порушення строків поставки обладнання посилається на видаткову накладну № 321 від 02.12.2019 року, проте, вона є доказом прийняття та передачі самого обладнання, а не його поставки, оскільки, пунктом 2.6. договору від 12.09.2019 року № 09/09/2019/06.3-1006 сторони погодили, що видатковою накладною оформляється прийняття та передача обладнання, яка підписується матеріально-відповідальними особами постачальника та покупця на підставі належним чином оформленої довіреності.

Зважаючи на наведене, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки відповідач вчасно поставив обладнання, а позивач просить стягнути з ТОВ "Сучасні миючі системи" пеню та штраф за порушення саме строків поставки обладнання, у суду відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій у вигляді 199600,00 грн. пені та штрафу в розмірі 3 493,00 грн.

Проте, колегія суддів не може погодитися із таким висновком місцевого господарського суду, зважаючи на таке.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вже зазначалося, пунктом 2.1. договору встановлено, що строк поставки та монтажу обладнання становить не пізніше 30 календарних днів з моменту зарахування передоплати на банківський рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умови договору Полтавська дирекція AT "Укрпошта" 18.09.2019 року перерахувала на рахунок постачальника кошти у розмірі 70% вартості обладнання, отже строк поставки та монтажу закінчився 21.10.2019.

Як передбачено пунктом 2.6. договору, приймання та передача обладнання оформляється видатковою накладною, яка підписується матеріально-відповідальними особами постачальника та покупця на підставі належним чином оформленої довіреності. В накладній відповідно до специфікації зазначаються номер Договору, назва обладнання, ціна.

Відповідно до пункту 2.8 договору протягом 5 (п`яти) календарних днів після завершення монтажу обладнання, пусконалагоджувальних робіт та введення його в експлуатацію постачальник складає двосторонній акт здачі-приймання наданих послуг. Покупець впродовж 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання від постачальника акту здачі- приймання наданих послуг підписує наданий постачальником акт або надає вмотивовану відмову від його підписання з переліком зауважень і терміном їх усунення та необхідних робіт.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що остаточна оплата здійснюється покупцем протягом 10 банківських днів з дати підписання акту здачі-приймання наданих послуг уповноваженими особами сторін та на підставі належно оформлених первинних документів (видаткової накладної).

Отже, враховуючи наведені вище умови договору, саме видатковою накладною оформлюється юридичний факт приймання-передачі поставленої продукції, при цьому, підписання такої накладної є передумовою для складання та підписання відповідного акту здачі-приймання наданих послуг і, відповідно, передує оформленню такого акту. Сам же акт свідчить про завершення процедури монтажу обладнання, пусконалагоджувальних робіт та введення його в експлуатацію.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач надав позивачеві видаткову накладну № 321 від 02.12.2019 щодо поставки стаціонарного механічного викидного містка для погрузки-відгрузки автомобілів.

Крім того, 28.12.2019 між позивачем та відповідачем було складено та підписано акт виконаних робіт , згідно з яким постачальником було встановлено та приведено у робочій стан обладнання згідно з договором, а саме: стаціонарний механічний місток для погрузки-відгрузки автомобілів.

Отже цими взаємопов`язаними документами підтверджується здійснення сторонами договору приймання-передачі поставленого обладнання в порядку пункту 2.6 договору та після завершення монтажу обладнання здійснення пусконалагоджувальних робіт та введення в експлуатацію в порядку пунктів 2.8 договору.

Додана відповідачем до відзиву на позовну заяву копія акту виконання робіт від 21.10.2019 за №282 не може свідчити про здійснення відповідачем поставки продукції та її прийняття позивачем, оскільки зазначений акт підписаний між ТОВ «Сучасні миючи системи» (замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Системи модернізації складів», що не є стороною договору поставки від 12.09.2019 року № 09/09/2019/06.3-1006.

До того ж, зазначений акт містить посилання на зовсім інший договір - №19/01 від 20.01.2019. При цьому, копія цього акту надавалася відповідачем як додаток до відзиву на позовну заяву разом з копією договору на монтаж, технічне обслуговування та ремонт обладнання №19/01 від 20.01.2019, який за своєю природою не є договором поставки.

Отже, акт виконання робіт від 21.10.2019 за №282 стосується зовсім інших за правовою природою та суб`єктним складом договірних правовідносин, аніж правовідносини за договором поставки від 12.09.2019 року № 09/09/2019/06.3-1006, у зв`язку з чим не є належним доказом у даній справі.

Додана відповідачем до відзиву на позовну заяву копія акту виконаних робіт від 21.10.2019 (а.с.46), в якому підписантами зазначено ТОВ «Сучасні миючи системи» (постачальник) та Полтавська дирекція АТ «Укрпошта», також не може свідчити про здійснення відповідачем поставки за спірним договором саме 21.10.2019, зважаючи на таке.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень , лежить саме на неї.

Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: належність, допустимість та достовірність.

Так, відповідно до статі 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначене поняття «допустимість доказів», яке полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Як вказано у статті 79 Господарського процесуального кодексу України Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вже зазначалося, виходячи зі змісту пунктів 2.6, 2.8, 5.2 договору, саме видатковою накладною оформлюється юридичний факт приймання-передачі поставленої продукції, при цьому, підписання такої накладної є передумовою для складання та підписання відповідного акту здачі-приймання наданих послуг і, відповідно, передує оформленню такого акту. Сам же такий акт свідчить лише про завершення складної процедури приймання-передачі поставленого обладнання, монтажу обладнання, пусконалагоджувальних робіт та введення його в експлуатацію.

Отже сама по собі копія акту виконаних робіт від 21.10.2019 без первинного документу - видаткової накладної, підписання якої має передувати його оформленню, не може свідчити про поставку продукції за договором.

Крім того, зазначена копія акту суперечить іншим доказам, а саме: видатковій накладній № 321 від 02.12.2019 та акту виконаних робіт від 28.12.2019, які в сукупності свідчать про виконання сторонами договору процедури приймання-передачі поставленого обладнання, монтажу, пусконалагоджувальних робіт та введення його в експлуатацію саме у грудні 2019 року.

Також, як цілком обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі, 27.12.2019 позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія, в якій зазначалося про прийняття покупцем від постачальника обладнання 02.12.2019 на підставі видаткової накладної №321 та що постачальник не в повному обсязі надав документи на обладнання, разом з цим, відповідач 09.01.2020 у відповіді на претензію жодним чином не посилався на те, що 21.10.2019 року між позивачем та відповідачем було складено акт виконаних робіт.

Отже надана відповідачем копія акту виконаних робіт від 21.10.2019 не може вважатися належним, допустимим, достовірним доказом у даній справі, а також не є більш вірогідним, а ніж надані позивачем докази.

Зважаючи на наведене, відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання щодо поставки обладнання, його монтажу, пусконалагоджувальних робіт та введення його в експлуатацію.

Відповідно до пункту 7.3 договору за порушення строків поставки обладнання з постачальника стягується пеня у розмірі 10% від ціни договору за кожен день невчасно поставленого обладнання, а за прострочення понад 10 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості в договорі.

У зв`язку із простроченням відповідача щодо виконання обов`язку із поставки обладнання на 40 днів, позивачем нараховано відповідачеві пеню у розмірі 199600,00 грн. ( 40 днів х 4990,00 грн. (10% від ціни обладнання), а також штраф у розмірі 3493,00 грн. (49900,00 грн.(ціна вартості обладнання) х 7%).

Колегія суддів, перевіривши наведений позивачем у позовній заяві розрахунок суми позову, знаходить його арифметично правильним та нормативно обґрунтованим.

Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що у даному розрахунку сума штрафу дорівнює 3493,00 грн. (49900,00 грн.(ціна вартості обладнання) х 7%), тоді як в прохальній частині позивач помилково зазначає суму штрафу у розмірі 104790,00, що свідчить про допущення ним описки або арифметичної помилки при оформленні позовної заяви, проте це не вплинуло на загальний розмір позовних вимог, наведений в прохальній частині позовної заяви - 304390,00 грн..

Отже, позивачем обґрунтовано позовні вимоги про стягнення з відповідача 199600,00 грн. пені та 3493,00 грн. штрафу.

Поряд з цим, як вже зазначалося, відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд у разі, якщо суд прийде до висновку про обґрунтованість позовних вимог, зменшити розмір неустойки. Представник відповідача в суді апеляційної інстанції в судовому засіданні 14.04.2021 підтримав зазначену заяву.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з частиною 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на досліджених доказах та на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018 у справі № 903/827/17, від 30.08.2018 у справі № 925/1587/17.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Крім того, Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 18 березня 2020 у справі № 902/417/18 для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож, право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Зважаючи на наведене та враховуючи, що розмір пені (199600,00 грн.) в декілька разів перевищує розмір вартості поставленого обладнання (49900,00 грн.), тоді як інтереси покупця у разі прострочення постачальника понад 10 днів додатково захищаються також накладенням штрафу на останнього, колегія суддів дійшла висновку, що такий розмір пені є непомірно великим порівняно із наслідками порушення, а також суперечить критерію розумності, нівелюючи компенсаторний характер зазначеної договірної санкції та перетворюючи її на каральну, а також на спосіб отримання кредитором невиправдано великого прибутку.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру пені на 90% до 19 960,00 грн.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, а тому вказане рішення слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Судові витрати в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При цьому, судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Керуючись статтями 129, статтею 269, пунктом 2 статті 275, пунктами 1, 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Полтавської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 19 листопада 2020 року у справі № 917/1455/20 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні миючі системи" (38750, Полтавська область, Полтавський район, с. Щербані, вул. Світла, 3Б, , р/р НОМЕР_1 в Полтавській філії «Полтавського регіонального управління КБ Приватбанк», МФО 331401) на користь Акціонерного товариства "Укрпошта" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 22, ) в особі Полтавської дирекції акціонерного товариства "Укрпошта" (36000, вул. 1100-річчя Полтави, 2, м. Полтава, , рахунок НОМЕР_2 в філії ПОУ АТ «Ощадбанк», МФО 331467) 19 960,00 грн. пені та 3493,00 грн. штрафу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасні миючі системи" (38750, Полтавська область, Полтавський район, с. Щербані, вул. Світла, 3Б, , р/р НОМЕР_1 в Полтавській філії «Полтавського регіонального управління КБ Приватбанк», МФО 331401) на користь Акціонерного товариства "Укрпошта" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 22, ) в особі Полтавської дирекції акціонерного товариства "Укрпошта" (36000, вул. 1100-річчя Полтави, 2, м. Полтава, , рахунок НОМЕР_2 в філії ПОУ АТ «Ощадбанк», МФО 331467) 2102,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову та 3153,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19 .04.2021.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна