РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

22.04.2021Справа № 910/562/21

За позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-волонтер»

про стягнення 18134,18 грн.

Суддя Усатенко І.В.
Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер про стягнення 18134,18 грн пені та 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 144 від 21.01.2020.

Ухвалою суду від 20.01.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

08.02.2021 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 20.01.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 відкрито провадження у справі № 910/562/21, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Надано відповідачу строк на подання відзиву протягом 15 днів, з дати отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 15.02.2021 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04116, м. Київ, вулиця Маршала Рибалка, 10/8 (номер відправлення 956), яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 15.02.2021, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 23.02.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 956.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом строк не скористався, відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:
21.01.2020 між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Рівне (сторона-1 за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Військсервіс-Волонтер" (сторона-2 за договором) укладено договір № 144 про відшкодування вартості електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування, відповідно до умов якого сторона-2, згідно з показниками лічильників або розрахунковим методом виходячи з вартості встановлених енергопостачаючим підприємством тарифів споживання електроенергії відшкодовує стороні 1 вартість електричної енергії спожитої стороною 2 у приміщеннях їдалень та побутових приміщеннях кожної військової частини, в яких сторона 2 надає послуги з харчування військовослужбовців на підставі договору про закупівлю харчування № 286/2/18/174 від 29.12.2018 укладеного з Міністерством оборони України. Номера та показники лічильників на день підписання даного договору фіксуються (перелік об`єктів на які подається електрична енергія, вартість тарифу, номера та показники лічильників визначені у додатку № 1 до даного договору, що є йог невід`ємною частиною) (п. 1.1, 1.2 договору).

Згідно з п. 2.1., 2.2 договору щомісячно, до 30 числа сторона 1 та сторона 2, згідно з показниками лічильників та розрахунками, в тих військових частинах де немає лічильників, складають та підписують акт зняття показників лічильників у двох примірниках, який є підставою для розрахунку вартості спожитої електричної енергії, що підлягає відшкодуванню. Останнім днем календарного місяця сторона 1 оформляє та надає стороні 2 рахунок-фактуру, акт та акт відшкодування вартості електричної енергії, оформлені відповідно до вимог чинних нормативних документів, які є підставою для проведення оплати по даному договору.

Відповідно до пункту 3.2.1, 3.2.3. договору, сторона 2 зобов`язується: відшкодувати вартість спожитої електричної енергії; після отримання від сторони 1 оформленого згідно вимог діючого законодавства України пакету документів, а саме: рахунків-фактур, актів знаття показників лічильників та актів відшкодування вартості електричної енергії протягом 10 банківських днів здійснювати оплату. Документи надсилаються стороною 1 рекомендованим листом на поштову адресу сторони 2. Днем отримання вважається дата зазначена в повідомленні про вручення поштової служби.

Відповідно до п. 6.1. (зі змінами, які викладені в додаткові угоді від 12.03.2021) вказаного договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами, а його умови в силу ст. 631 ЦК України, діють з 01.01.2020 до 31.12.2020, а в частині розрахунків до їх здійснення.

Позивач подав до суду копію рахунку на оплату № 150 від 29.02.2020 на суму 120050,55 грн; копію рахунку на оплату № 224 від 31.03.2020 на суму 117704,24 грн; копію рахунку на оплату № 292 від 30.04.2020 на суму 102145,44 грн; копію рахунку на оплату № 359 від 31.05.2020 на суму 98616,42 грн; копію рахунку на оплату № 397 від 30.06.2020 на суму 96227,76 грн. Загальна сума виставлених рахунків становить 534744,41 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2020, яке набуло чинності, у справі № 910/10007/20 встановлено, що відповідач в порушення умов укладеного сторонами договору про відшкодування вартості електричної енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування від 21.01.2020 № 144 та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати вартості послуг з відшкодування вартості електричної енергії за загальний період з березня 2020 року по червень 2020 року. Згідно вказаного рішення суду з відповідача було стягнуто заборгованість на загальну суму 256507,84 грн за шістьма договорами. Отже обставини щодо прострочення оплати за березень 2020 червень 2020 року за договором від 21.01.2020 № 144 встановлені в рамках справи № 910/10007/20.

Відповідно до ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо відшкодування вартості електричної енергії, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 14949,29 пені та 3184,89 коп. 3 % річних, що разом становить 18134,18 грн.

У позовній заяві та долученому до матеріалів справи розрахунку штрафних санкцій позивач вказує, що по рахунку № 150 від 29.02.2020 на суму 120050,55 грн оплата мала бути здійснена до 24.03.2020, оскільки, рахунок був отриманий відповідачем 10.03.2020 (вказано номер поштового відправлення), в зв`язку з чим період прострочення становить з 25.03.2020 по 11.08.2020, оплати за вказаним рахунком здійснені не були; по рахунку на оплату № 224 від 31.03.2020 на суму 117704,24 грн оплата мала бути здійснена до 24.04.2020, оскільки, рахунок був отриманий відповідачем 09.04.2020 (вказано номер поштового відправлення), в зв`язку з чим період прострочення становить з 25.04.2020 по 05.08.2020, оплати за вказаним рахунком здійснені не були; по рахунку на оплату № 292 від 30.04.2020 на суму 102145,44 грн оплата мала бути здійснена до 28.05.2020, оскільки, рахунок був отриманий відповідачем 14.05.2020 (вказано номер поштового відправлення), в зв`язку з чим період прострочення становить з 29.05.2020 по 19.07.2020, оплати за вказаним рахунком була здійснена у повному обсязі 20.07.2020; по рахунку на оплату № 359 від 31.05.2020 на суму 98616,42 грн оплата мала бути здійснена до 24.06.2020, оскільки, рахунок був отриманий відповідачем 10.06.2020 (вказано номер поштового відправлення), в зв`язку з чим період прострочення становить з 25.06.2020 по 28.07.2020, оплати за вказаним рахунком здійснена у повному обсязі 29.07.2020; по рахунку на оплату № 397 від 30.06.2020 на суму 96227,76 грн оплата мала бути здійснена до 24.07.2020, оскільки, рахунок був отриманий відповідачем 10.07.2020 (вказано номер поштового відправлення), в зв`язку з чим період прострочення становить з 25.07.2020 по 05.08.2020, оплати за вказаним рахунком здійснені не були.

Як уже зазначалось вище вказані обставини зазначені позивачем у позовній заяві та не заперечені і не спростовані відповідачем. Про наслідки не подання відзиву доказів у спростування доводів позивача, відповідач був повідомлений належним чином ухвалою суду про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.1. договору за невиконання цього договору сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України.

Пунктом 4.4. договору встановлено, що за порушення термінів оплати сторона 1 може в примусовому порядку стягнути з сторони 2 пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожен день невідшкодування.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 6.1. договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За перерахунком суду, сума пені за прострочення відшкодування вартості електричної енергії становить 14908,73 грн за визначені вище періоди.

Відтак, вимоги про стягнення пені в сумі 14949,29 грн підлягають частковому задоволенню на суму 14908,73 грн.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних та встановлено, що сума 3% річник складає 3176,21 грн, відтак, вимоги про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню на суму 3176,21 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Військсервіс-Волонтер» (ідентифікаційний код 40887542, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Маршала Рибалка, буд. 10/8) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне (ідентифікаційний код 08005801, місцезнаходження: 33001, м. Рівне, вул. Чернишова, буд. 8) суму пені в розмірі 14908 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісім гривень 73 копійок), суму 3% річних у розмірі 3176 (три тисячі сто сімдесят шість гривень 21 копійки) та суму судового збору в розмірі 2263 (дві тисячі двісті шістдесят три гривні 84 копійки).

3. В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 40,56 грн та 3% річних в розмірі 8,68 грн - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко