ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2021 р. Справа №914/2226/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Олійник Н.Б.

за участю представників:

від позивача: Чернобай С.С.-представник;

від відповідача: Плесканка О.В.-представник

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Краківський ринок б/н від 16.01.2021 (вх.№ ЗАГС 01-05/395/21 від 26.01.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 (суддя Стороженко О.Ф., повний текст складено 28.12.2020)

у справі № 914/2226/19

за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м.Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Краківський ринок, м.Львів,

про стягнення заборгованості у сумі 924 660,16грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради подано позовну заяву з вимогою про стягнення з ТОВ Краківський ринок боргу у сумі 924 660,16 грн, що виник у зв`язку з порушенням відповідачем грошових зобов`язань (зі сплати орендних платежів упродовж квітня місяця 2018 року квітня місяця 2019 року), передбачених умовами договору №Ш-6423-8 від 25.07.2008 стосовно оренди об`єкту нерухомості: приміщень (загальною площею 211,9кв.м), розташованих у місті Львові, вул. Базарна, 11.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч умовам договору оренди №Ш-6423-8 від 25.07.2008 та вимогам законодавчих актів, відповідач взяті на себе грошові зобов`язання щодо оплати заборгованості з орендної плати у сумі 924 660,16 грн за користування приміщенням в повному обсязі не виконує.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 у справі № 914/2226/19 позов задоволено повністю; стягнуто з ТОВ Краківський ринок на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради борг у сумі 924 660,16 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відсутність факту припинення дії договору зумовлює його чинність, тому усі передбачені ним зобов`язання є обов`язковими до виконання (ст.629 ЦК України).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ТОВ «Краківський ринок» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 17.12.20 у справі №914/2226/19 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, які місцевий суд визнав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, скаржник зазначив, що судовими рішеннями у справі №914/2685/16 вже визначено розмір заборгованості відповідача за орендну плату ЦМК, до якого ввійшло приміщення столової, що є підставою для відмови у позові, оскільки це буде подвійним стягненням.

Скаржник вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати на підставі договору оренди нерухомого майна №Ш-6423-8 від 25.07.2008, оскільки приміщення, що є предметом цього договору вже були передані в оренду ТОВ «Краківський ринок» за умовами договору оренди державного майна №4 від 25.02.1998 і в орендодавця відповідно було відсутнє майнове право на укладення договору оренди нерухомого майна №Ш-6423-8 від 25.07.2008.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу суду не подано.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2021, справу №914/2226/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.01.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Краківський ринок» залишено без руху для усунення встановленого недоліку, а саме: зобов`язано скаржника надати (надіслати) на адресу Західного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у встановленому розмірі в сумі 20 804,86 грн протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.02.2021, у зв`язку із усуненням недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі №914/2226/19 та призначено до розгляду на 16.03.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 06.04.2021.

Представники сторін в судовому засіданні виклали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 06.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що 25.07.2008 між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (орендодавець) та ТОВ «Краківський ринок» (орендар) укладено договір № Ш-6423-8 стосовно оренди нерухомого майна, згідно з умовами якого позивачем (орендодавець) передано відповідачу (орендар) у строкове платне користування об`єкт нерухомості (що перебуває на балансі ЛКП «Добробут-401»): приміщення площею 211,9кв.м (індекси 1-11, - відповідно до Технічного паспорта ЛОДК БТІ та ЕО від 30.05.2002), розташовані за адресою: м.Львів, вул.Базарна, 11.

Відповідно до умов п.п. 4.1, 4.3 договору строк дії договору первинно тривав з 25.07.2008 до 24.07.2011 (2 роки 364дні), а надалі продовжувався (на той самий строк і на тих самих умовах) у зв`язку з відсутністю заяв сторін про припинення договору.

Згідно з умовами п.3.3 договору, у зв`язку з фактичним використанням орендарем об`єкта оренди за попереднім договором, об`єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання даного договору.

Як зазначив суд першої інстанції, ця обставина зумовила відсутність факту складення орендодавцем та орендарем акту приймання-передання приміщення за договором від 25.07.2008. При цьому, у договорі (від 25.07.2008) відсутня конкретизація стосовно раніше укладеного договору. Первинно орендні відносини сторін стосовно вказаного приміщення виникли на підставі договору №Ш-0355 від 24.10.2001 (наявний у матеріалах справи №914/1827/15).

Згідно з умовами п.п.5.1, 5.2, 5.3 договору розмір орендної плати за користування майном за перший місяць оренди склав 18 049,88 грн (без ПДВ) і підлягав коригуванню щомісячно на відповідний індекс інфляції. Відповідач зобов`язався здійснювати обумовлені орендні платежі (за користування приміщенням) до 20 числа кожного місяця, проте грошові зобов`язання за квітень місяць 2018 року квітень місяць 2019 року не виконано.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що як вбачається із встановлених обставин у рішенні Господарського суду Львівської області від 28.11.2016 у справі №914/2209/15, після спливу строку дії договору від 24.10.2001 сторонами укладено договір №Ш-4848-6 від 17.11.2006, а після припинення його дії укладено договір №Ш-6423-3 від 25.07.2008 (обставини за яким входять у предмет доказування у даній справі №914/2226/19).

Сума боргу відповідача за вказаний період оренди складає 924 660,16грн.

З огляду на вищенаведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутність факту припинення дії договору зумовлює його чинність, тому усі передбачені ним зобов`язання є обов`язковими до виконання (ст.629 ЦК України).

Отже, у зв`язку із тим, що відповідачем, виходячи з норм статей 509, 526, 530, 610, 612, 629, 759, 762, 797 Цивільного кодексу України, допущено порушення грошових зобов`язань з оплати за оренду майна, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення спірної суми боргу (924 660,16грн) повністю обгрунтована та підлягає задоволенню.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Предметом позову у даній справі №914/2226/19 є стягнення заборгованості по орендній платі з ТОВ «Краківський ринок», яка виникла у зв`язку із укладенням 25.07.2008 між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (орендодавець) та ТОВ «Краківський ринок» (орендар) договору № Ш-6423-8 оренди нерухомого майна, а саме: приміщення площею 211,9кв.м (індекси 1-11, - відповідно до Технічного паспорта ЛОДК БТІ та ЕО від 30.05.2002), розташовані за адресою: м.Львів, вул.Базарна, 11.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.02.1998 Регіональним відділенням ФДМ по Львівській області видано Наказ №97, яким вирішено надати в оренду цілісний майновий комплекс МДКП «Центральний ринок», розташований за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 (на 35 років) та укласти з ТОВ «Краківський ринок» договір купівлі-продажу обігових матеріальних засобів ЦМК МДКП «Центральний ринок» (а.с.184).

25.02.1998 представництвом Фонду державного майна України у м. Львові та ТОВ «Краківський ринок» укладено договір №4 стосовно оренди державного майна: майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», склад і вартість якого визначено відповідно до Акту оцінки та Передаточного балансу вказаного підприємства (складеного станом на 01.02.1998), у тому числі: основні фонди за балансовою вартістю 1 882 078,00грн, основні фонди за залишковою вартістю 1 279 175 грн, інше майно за балансовою вартістю 10 227,00 грн, який діє з 25.02.1998 до 25.02.2033 (а.с.35-36).

Факт передачі в оренду майнового комплексу МДКП «Центральний ринок» підтверджується відповідним Актом прийому-передачі №4 від 25.02.1998 (а.с.186).

Надалі, 24.10.2001 Управлінням ресурсів Львівської міської ради (правонаступником якого є Управління комунальної власності) та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна №Ш-0355, відповідно до якого орендодавець, на підставі патенту №566 (187) від 13.06.2001 та договору оренди від 19.10.1998 №4388, передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно (що перебувало на балансі ЖЕК-401) (а.с.183).

Об`єктом оренди є приміщення, розташоване за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11, загальною площею 211,9 м2 (відповідно до Технічного паспорту, виданого БТ1 від 30.05.2001 №274); цільове призначення об`єкта оренди - заклад громадського харчування (п.п.1, 2 договору).

25.07.2008 сторонами, на підставі Наказу УКВ від 28.01.2008 №47-0 та договору оренди від 17.11.2006 №Ш-4848-6, укладено договір оренди нерухомого майна (приміщень) №Ш-6423-8, на виконання якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, що перебувало на балансі ЛКП «Добробут-401», згідно з п. 1 якого об`єктом оренди є приміщення, розташовані за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11, загальною площею 211,9 м2, з індексами приміщень 1-11 (відповідно до даних Технічного паспорту, виданого БТІ від 30.05.2001) з цільовим призначенням об`єкта оренди - для кафе-бару з реалізацією товарів підакцизної групи (п. 2.1 договору) (а.с.8-9).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 24.03.2016 у справі № 914/1827/15 за позовом Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до ТОВ «Краківський ринок» про стягнення заборгованості з орендної плати, відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди № Ш-0355 від 24.10.2001, оскільки, незважаючи на доведеність та обґрунтованість позовних вимог, позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 05.10.2016 залишено без змін рішення суду.

В даному рішенні, зокрема, встановлено, що приміщення столової площею 211,9 кв.м, яке вказане в Технічному паспорті №274 від 30.05.2001 та розташоване за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11, входить до складу Цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», розташованого за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 (який було передано в оренду згідно з договором від 25.02.1998), що підтверджується висновком Львівського НДІ судових експертиз №3236 від 29.02.2016 у даній справі.

Також, в ході розгляду справи №914/1827/15 судом встановлено, що волевиявлення сторін при укладенні договору оренди від 24.10.2001 мало бути спрямоване на встановлення юридичних наслідків, а саме для орендодавця одержання за користування приміщенням встановленої договором орендної плати, що в даному випадку було реалізовано відповідачем, а правовим наслідком для орендаря одержання об`єкта оренди для здійснення господарської діяльності. Однак, уклавши спірний договір оренди 2001р., правовий наслідок, а саме: одержання майна в користування для орендаря не настав, оскільки об`єкт оренди за спірним договором вже був переданий йому в 1998 році на підставі договору оренди від 25.02.1998 у складі Цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», який, у свою чергу, як на момент підписання договору оренди 2001р., так і станом на день розгляду справи є чинним, оскільки укладений до 25.02.2033.

Відтак, зважаючи на те, що право тимчасового володіння та користування вказаним приміщенням належало ТОВ «Краківський ринок» за договором оренди державного майна №4 від 25.02.1998, в орендодавця було відсутнє майнове право на укладення 24.10.2001 оскаржуваного договору оренди нерухомого майна (приміщень) №Ш-0355, оскільки такий не був спрямований на реальне настання правових наслідків для обох його сторін.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.11.2016 у справі №914/2209/15 за позовом ТОВ «Краківський ринок» до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання договору оренди від 25.07.2008 №Ш-6423-8 недійсним, з посилання на ч.3 ст.35 ГПК України (в редакції, яка діяла станом на дату прийняття судового рішення) відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди № Ш-6423-8 від 25.07.2008, оскільки, незважаючи на доведеність та обґрунтованість позовних вимог, позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 11.07.2017 залишено без змін рішення суду.

Зокрема, у даному рішенні судом встановлено, що у рішенні від 24.03.2016 у справі №914/1827/15 Господарським судом Львівської області на підставі висновку №3236 судової будівельно-технічної експертизи по господарській справі №914/1827/15 від 29.02.2016 встановлено, що приміщення столової, площею 211,9 кв.м., яке вказане в технічному паспорті №274 від 30.05.2001 та розташоване за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 (яке було передано позивачу первинно в оренду згідно договору оренди від 24.10.2001, а згодом в оренду на підставі оскаржуваного договору) входить до складу цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», розташованого за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 (який було передано в оренду позивачу згідно договору оренди від 25.02.1998).

Суд зазначив, що волевиявлення сторін при укладенні спірного договору від 25.07.2008 (який був укладений на підставі договору оренди від 24.10.2001, 17.11.2006) мало бути спрямоване на встановлення юридичних наслідків, а саме для орендодавця одержання за користування приміщенням встановлену договором орендну плату, а правовим наслідком для орендаря одержання об`єкта оренди для здійснення господарської діяльності.

Натомість, уклавши спірний договір оренди, правовий наслідок, а саме одержання майна в користування для товариства не настав, оскільки об »єкт оренди за спірним договором вже був переданий йому в 1998р. на підставі договору оренди №4 від 25.02.1998р. в складі цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», який в свою чергу, як на момент підписання договору, так і станом на день розгляду справи є чинним, оскільки укладений терміном до 25.02.2033р., доказів визнання його недійсним в судовому порядку сторонами надано не було.

Відтак, суд прийшов до висновку, що, зважаючи на те, що право тимчасового володіння та користування вказаного вище приміщення належало ТОВ «Краківський ринок» за договором оренди державного майна №4 від 25.02.1998, у відповідача було відсутнє майнове право на укладення оскаржуваного договору оренди нерухомого майна від 25.07.2008 (будівель, споруд, приміщень), оскільки такий не був спрямований на реальне настання правових наслідків для обох його сторін.

Надалі рішенням Господарського суду Львівської області від 07.03.2017 у справі № 914/2685/16 за позовом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до ТОВ «Краківський ринок» про стягнення заборгованості з орендної плати, яке постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 частково скасовано (в частині визначення суми орендної плати) та яку постановою Вищого господарського суду України від 24.10.2017 залишено без змін, визначено розмір заборгованості відповідача за оренду цілісного майнового комплексу згідно договору оренди цілісного майнового комплексу №4 від 25.02.1998.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14.11.2018 у справі №914/2896/14 (залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 23.04.2019) відмовлено у задоволенні позову Першого заступника прокурора м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради, уповноважений орган: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до ТОВ «Краківський ринок» про стягнення заборгованості з орендної плати за умовами договору оренди № Ш-6423-8 від 25.07.2008 (відповідно до розрахунку за період з 25.07.2008 по 31.03.2018).

Зокрема, судом встановлено, що приміщення, яке є об`єктом договору від №Ш-6423-8 від 25.07.2008, входить до цілісного майнового комплексу, який орендується відповідачем за договором оренди ЦМК від 25.02.1998, що встановлено експертним дослідженням. 01.02.1998 комісією у складі директора ТОВ «Краківський ринок» та працівниками представництва ФДМУ у м. Львові проведено інвентаризаційний опис основних засобів цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок». В графі 2 якого вказується, що до складу основних засобів цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок» входить будівля столової.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №902/608/19 від 18.03.2021).

Факт передачі в оренду ТОВ «Краківський ринок» згідно договору оренди державного майна №4 від 25.02.1998 спірного приміщення, що є предметом договору оренди №Ш-6423-8 від 25.07.2008, є преюдиціальним.

Вищенаведені обставини спростовують висновок суду першої інстанції, що відсутність факту припинення дії договору зумовлює його чинність, тому усі передбачені ним зобов`язання є обов`язковими до виконання (ст.629 ЦК України), оскільки, уклавши спірний договір оренди №Ш-6423-8 від 25.07.2008, правовий наслідок, а саме: одержання майна в користування для орендаря не настав, оскільки об`єкт оренди за спірним договором вже був переданий йому в 1998 році на підставі договору оренди №4 від 25.02.1998 у складі Цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», який, у свою чергу, як на момент підписання договору оренди №Ш-6423-8 від 25.07.2008, так і станом на день розгляду справи є чинним, оскільки укладений до 25.02.2033.

Дана обставина встановлена рішеннями судів у справах №914/1827/15, 914/2685/16, 914/2209/15, 914/2896/14 і згідно ст. 75 ГПК України не підлягає доведенню.

Отже, судова колегія прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у даній справі та стягнення з відповідача заборгованості за сплату орендної плати на підставі договору оренди №Ш-6423-8 від 25.07.2008.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007 №8 передбачено, що за змістом частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v Ukraine no 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v Ukraine 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009р. у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу геs judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду з огляду на описані вище встановлені обставини, вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 у справі №914/2226/19 винесене з неправильним встановленням фактичних обставин справи та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Відтак, наявні обгрунтовані підстави для скасування прийнятого у справі судового рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, а також судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 277, 282- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Краківський ринок б/н від 16.01.2021 (вх.№ ЗАГС 01-05/395/21 від 26.01.2021) задоволити.

2. .Рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 у справі № 914/2226/19 скасувати.

В позові відмовити.

Стягнути з Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м.Львів, площа Галицька, 15; ідент.код 25558625) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краківський ринок» (79007, м.Львів, вул.Базарна, 11; ідент.код 25228715) витрати на судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 20 804,87грн.

Місцевому господарському суду видати наказ.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 19.04.2021.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.