ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2021 р. Справа№ 910/17758/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/17758/20 (суддя Карабань Я.А.) за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення 25 050,19 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 25 050,19 грн.

Позивач посилається на те, що на підставі договору добровільного комплексного страхування на транспорті №245001/4098/0002508 від 28.11.2016, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого застрахованого ним автомобіля «Skoda Octavia A7», державний номер НОМЕР_1 . Враховуючи, що винним у скоєнні ДТП визнано водія транспортного засобу «Citroen C3», державний номер НОМЕР_2 , відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, позивач отримав право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Тому, оскільки цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу, з вини якого сталась ДТП, була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія», позивач просить суд стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування (за мінусом франшизи) в розмірі 25 050,19 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/17758/20 позов задоволено; стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» 25 050,19 грн. страхового відшкодування, 2 102 грн. судового збору та 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/17758/20 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково у розмірі 12 978,88 грн.

За доводами апелянта, суд безпідставно не прийняв до уваги вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу згідно Дослідження спеціаліста автотоварознавця №1372Е_71-20 від 24.11.2020, складеного на замовлення відповідача. При цьому, як вказує скаржник, відхиляючи зазначений звіт суд не врахував позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.09.2018 у справі №753/21177/16-ц, відповідно до якої визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна. Апелянт вважає, що суд мав керуватися даними Дослідження №1372Е_71-20 від 24.11.2020, яке складено суб`єктом оціночної діяльності у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 у справі №910/17758/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Крім того, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

Вказана ухвала була отримана позивачем та відповідачем - 01.03.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У встановлений судом строк від сторін жодних клопотань, в тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, до суду не надійшло.

В свою чергу, від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому викладено заперечення проти задоволення апеляційної скарги.

З огляду на те, що предметом розгляду у справі №910/17758/20 є вимога про стягнення 25 050,19 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України та підлягає розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Так, 10.02.2020 о 14 год. 45 хв. в місті Львові по вулиці Наукова, 141, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Skoda Octavia A7», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Citroen C3», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Франківського районного суду міста Львова від 13.02.2020 у справі №465/859/20 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Skoda Octavia A7», державний номер НОМЕР_1 .

Пошкоджений автомобіль застрахований у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Уніка» на підставі договору добровільного комплексного страхування на транспорті №245001/4098/0002508 від 28.11.2016, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Skoda Octavia A7», державний номер НОМЕР_1 .

У відповідності до п. 1.3 договору розмір франшизи складає 0,5% (але не менше 50 євро).

Положеннями п. 2.2 визначено, що франшиза (безумовна) - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком за будь-яких умов згідно з умовами договору та розраховується у відсотках від страхової суми або визначається в грошовому еквіваленті.

Водій транспортного засобу «Skoda Octavia A7», державний номер НОМЕР_1 , 10.02.2020 звернувся до позивача із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку.

ТОВ «Автоцентр Прага Авто на Кільцевій» було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, за результатом чого складено акт від 13.02.2020.

Відповідно до рахунку №САСТ-2023864 від 13.02.2020, виставленого ТОВ «Автоцентр Прага Авто на Кільцевій» згідно ремонтної калькуляції №00341745, вартість ремонту транспортного засобу «Skoda Octavia A7», державний номер НОМЕР_1 склала 28 607,83 грн.

На підставі рахунку №САСТ-2023864 від 13.02.2020 страхувальник перерахував ТОВ «Автоцентр Прага Авто на Кільцевій» за ремонт 28 607,83 грн., що підтверджується платіжним дорученням №0089196 від 24.02.2020.

Згідно складеного позивачем страхового акту №00341745 від 19.02.2020 розмір страхового відшкодування, що підлягає до виплати страхувальнику, становить 25 550,19 грн. (за мінусом франшизи - 3 057,64 грн.).

На виконання умов договору добровільного комплексного страхування на транспорті №245001/4098/0002508 від 28.11.2016, на підставі страхового акту, позивач здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шляхом перерахування коштів у сумі 25 550,19 грн. на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» (страхувальника), що підтверджується платіжним дорученням №137592 від 21.02.2020.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Citroen C3», державний номер НОМЕР_2 застрахована відповідачем на підставі полісу №АО/0854919, що діяв на момент скоєння ДТП.

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100 000,00 грн. та франшизу у розмірі 500 грн.

Позивач звертався до відповідача із заявою №27211 від 29.07.2020 про виплату страхового відшкодування у розмірі 25 550,19 грн.

Разом з тим, приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» не виконало вимог вищезазначеної заяви.

Предметом даного позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача виплаченого на користь потерпілої особи страхового відшкодування у розмірі 25 050,19 грн. (25 550,19 грн. - сума виплаченого страхового відшкодування потерпілій особі мінус 500 грн. франшизи).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається зі спірних правовідносин, позивач набув право вимоги до відповідача в порядку суброгації.

Так, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора.

Натомість регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове - пов`язане саме з регресною вимогою.

Незважаючи на те, що обидва правові інститути - регрес і суброгація - є різновидами права вимоги, вони не є тотожними поняттями, оскільки при суброгації відбувається зміна активного суб`єкта зі збереженням самого зобов`язання, тобто суброгацію можна розглядати як різновид сингулярного правонаступництва у страхуванні, а при регресі одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування, а правовою підставою її застосування є ст. 993 Цивільного кодексу України і ст. 27 Закону України «Про страхування»; ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України визначає право зворотної вимоги (регресу), а право на подання регресного позову передбачено ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При регресі страховик вправі задовольнити свою вимогу в повному обсязі, а у порядку суброгації страховик має право вимагати від особи, відповідальної за збитки, відшкодування суми в межах фактичних витрат.

Отже, з огляду на викладене, до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У Законі України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7). Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Тобто, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Е з - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Однак, у відповідності до положень п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ.

Як вбачається з матеріалів справи, строк експлуатації автомобіля «Skoda Octavia A7», державний номер НОМЕР_1 на момент ДТП (10.02.2020) не перевищував строків визначених у п. 7.38 Методики (згідно копії свідоцтва про реєстрацію рік випуску автомобіля - 2016).

Отже, в даному випадку розмір страхового відшкодування підлягає виплаті в межах суми відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. У таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.

Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 13.03.2018 у справі №910/9396/17 та від 06.07.07.2018 у справі №924/675/17.

Згідно рахунку №САСТ-2023864 від 13.02.2020, виставленого ТОВ «Автоцентр Прага Авто на Кільцевій» на підставі ремонтної калькуляції №00341745, вартість ремонту транспортного засобу «Skoda Octavia A7», державний номер НОМЕР_1 становить 28 607,83 грн. з урахуванням ПДВ, яка оплачена страхувальником в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №0089196 від 24.02.2020.

Фактичне здійснення відновлювального ремонту автомобіля «Skoda Octavia A7», державний номер НОМЕР_1 вартістю 28 607,83 грн. з ПДВ, підтверджується актом виконаних робіт №АСК-2020449 від 30.05.2020 товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр Прага Авто на Кільцевій», який є платником податку на додану вартість.

Відповідно до страхового акта №00341745 від 19.02.2020 позивачем визначена сума страхового відшкодування у розмірі 25 550,19 грн. (вартість відновлювального ремонту 28 607,83 грн. за мінусом франшизи - 3 057,64 грн.), яка була виплачена страхувальнику згідно платіжного доручення №137592 від 21.02.2020.

В свою чергу, відповідач визначив розмір суми страхового відшкодування на підставі Дослідження спеціаліста автотоварознавця №1372Е_71-20 від 24.11.2020, складеного за замовленням приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія».

Апеляційний суд зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу (вказане узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 25.07.2018 у справі №922/4013/17).

Вищенаведеним спростовуються доводи апелянта щодо неврахування судом Дослідження спеціаліста автотоварознавця №1372Е_71-20 від 24.11.2020, складеного згідно з Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та посилання на висновки Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 у справі №753/21177/16-ц, з огляду на наявні у справі документи ремонтної організації ТОВ «Автоцентр Прага Авто на Кільцевій», рахунок якої було оплачено у повному обсязі.

При цьому, матеріали складеного дослідження не містять доказів огляду пошкодженого автомобіля, а розмір збитків визначений з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який у даному випадку як вже було з`ясовано судом не підлягає застосуванню.

Отже, зазначений документ не може бути належним доказом визначення вартості матеріального збитку завданого ТЗ «Skoda Octavia A7», державний номер НОМЕР_1 .

Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особі, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи, що полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0854919 встановлено франшизу у розмірі 500 грн., до відшкодування відповідачем по страховому випадку від 10.02.2020 за мінусом франшизи належить сума 25 050,19 грн.

За наведених обставин, сума страхового відшкодування, заявлена позивачем до стягнення, є обґрунтованою та правомірно стягнута судом з відповідача.

Крім цього, судом правомірно покладено на відповідача витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Між позивачем та АБ «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт» укладено договір про надання правової допомоги №1/19ю від 11.12.2019, згідно Додатку №1 до якого розмір винагороди адвоката за повний збір та аналіз усіх документів по страховій справі, дослідження та оцінку документів, а також за написання і подання позовної заяви до суду, складає 5 000 грн.

Окрім того, на підтвердження понесення адвокатських витрат в першій інстанції, позивачем також долучено до матеріалів справи копію ордера серії КС №138664 від 12.12.2019, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Лисову Олександру Олександровичу 08.10.2014, розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн., рахунок на оплату №71 від 09.11.2020 на суму 5 000,00 грн., акт надання послуг №71 від 09.11.2020, перелік та вартість яких співпадає з послугами зазначеними у Додатку №1 до договору про надання правової допомоги №1/19ю від 11.12.2019.

При цьому, позивачем було додано докази фактичної оплати понесених витрат останнім на користь адвоката, що підтверджується платіжним дорученням №001675 від 10.11.2020 на суму 5 000,00 грн.

Таким чином, враховуючи наведені положення процесуального законодавства, беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом Лисовим О.О. позивачу професійної правничої допомоги у цій справі в суді першої інстанції на суму 5 000 грн., колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про покладення вказаних витрат на відповідача.

Також, апеляційним судом враховується відсутність заперечень з боку відповідача проти покладення на нього вказаних витрат.

При цьому, колегією суддів досліджено подані позивачем до суду докази, які свідчать про проведену адвокатом роботу і не встановлено не співмірності вказаних витрат.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/17758/20 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку згідно п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 21.04.2021 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко