ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2021 р. Справа№ 910/3029/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Майданевича А.Г.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 23.03.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту)

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.08.2020 (повний текст складено - 02.09.2020)

у справі №910/3029/20 (суддя - Пінчук В.І.)

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів

України" в особі Миколаївської філії державного

підприємства "Адміністрація морських портів України"

до Акціонерного товариства "Банк Альянс"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна"

про стягнення 9 497 875, 00 грн

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Банк Альянс" (надалі - відповідач, Банк) про стягнення суми банківської гарантії у розмірі 9 497 875, 00 грн.

Позовні вимоги з посиланням на приписи ст.ст. 560, 562, 563 Цивільного кодексу України обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у сплаті коштів за гарантією.

Доводи позовних вимог зводяться до того, що у зв`язку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" умов укладеного з позивачем договору підряду №196-В-МИФ-17 від 27.12.2017 відповідач, у рахунок забезпечення виконання умов зазначеного договору, зобов`язаний сплатити позивачу грошову суму відповідно до умов банківської гарантії від 21.12.2017 №2295-17, виданої Акціонерним товариством "Банк Альянс".

Місцевим господарським судом при розгляді справи №910/3029/20, залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" (надалі - третя особа, ТОВ "Гідробуд Україна").

Відповідач проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що позивачем у направлених на адресу Банку вимогах про сплату коштів за гарантією не було конкретизовано, які саме строки порушено принципалом, у чому полягає неналежність виконання зобов`язань та, які пункти договору підряду №196-В-МИФ-17 від 27.12.2017 порушено принципалом, тобто не було зазначено суті невиконаних Товариством з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" зобов`язань. Відповідач наголошував, що саме позивач не виконав своїх зустрічних зобов`язань за названим договором підряду, що не давало принципалу (підряднику) приступити до виконання робіт. Оскільки у принципала відсутня вина та причинно наслідковий зв`язок, як елементи правопорушення, відповідно і відсутній гарантійний випадок.

У свою чергу третя особа скориставшись своїм правом, надала суду письмові пояснення, в яких зазначила про те, що у позивача відсутні підстави стверджувати про настання гарантійного випадку та заявляти вимоги про стягнення коштів за банківською гарантією, оскільки роботи за договором підряду №196-В-МИФ-17 від 27.12.2017 у період з 09.09.2019 по 04.12.2019 не були виконані у зв`язку із забороною суду на виконання будь - яких будівельних робіт на земельній ділянці під об`єктом будівництва (справа №910/11648/19), а також у зв`язку з відсутністю у позивача дозвільних документів, необхідних для виконання будівельних робіт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.08.2020 у справі №910/3029/20 у позові відмовлено.

Місцевий господарський суд мотивував своє рішення тим, позивачем у порушення вимог ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не надано доказів неналежного виконання принципалом (третьою особою) своїх зобов`язань за договором підряду №196-В-МИФ-17 від 27.12.2017, відтак у позивача відсутні обґрунтовані підстави для стягнення суми з відповідача банківської гарантії в розмірі 9 497 875, 00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2020 у справі №910/3029/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом не було застосовано до спірних правовідносин приписи ст. 562 Цивільного кодексу України, ст. 200 Господарського кодексу України, п. 2 розділу 1 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №639 (надалі - Положення).

Скаржник зазначає, що відповідно до змісту банківської гарантії від 21.12.2017 №2295-17, Банк-гарант взяв на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання щодо виплати позивачу 9 497 875, 00 грн за першою його вимогою протягом 5-ти банківських днів після дня отримання оригіналу належно оформленої письмової вимоги, яка буде містити твердження, що принципал частково або повністю не виконав своїх зобов`язань за договором, із зазначенням суті невиконаних принципалом зобов`язань та суми, яка вимагається до сплати.

При цьому, судом першої інстанції безпідставно, всупереч умовам самої банківської гарантії, ототожнене поняття "порушення зобов`язання" та "часткове або повне невиконання зобов`язання". Адже в останньому випадку часткове або повне невиконання зобов`язання, визначене умовами договору, може настати незалежно від вини особи, яка допустила таке невиконання.

На думку скаржника, для отримання виплати за гарантією не вимагається з`ясування та доведення обставин порушення принципалом умов договору підряду №196-В-МИФ-17 від 27.12.2017, оскільки достатнім є наявність самого твердження щодо невиконання принципалом зобов`язання повністю або частково незалежно від того, що спричинило таке невиконання.

Окрім того, в тексті апеляційної скарги скаржником викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, з обґрунтуванням причин такого пропуску.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2020 апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.

Судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів, є судом, встановленим законом, про що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема, у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2020 клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку задоволено, поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Відкрито апеляційне провадження у справі №910/3029/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2020 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 08.12.2020.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Відповідач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Зокрема, відповідач у своєму відзиві з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного суду у складі касаційного господарського суду від 05.02.2020 по справі №904/330/19 зазначає, що у скаржника відсутні підстави стверджувати про настання гарантійного випадку та заявляти вимоги про стягнення коштів за банківською гарантією, оскільки саме останнім порушено зобов`язання за договором підряду №196-В-МИФ-17 від 27.12.2017, що спричинило прострочення виконання зобов`язань за договором ТОВ "Гідробуд Україна".

Третя особа також проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що доводи скаржника щодо незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин приписів ст. 562 Цивільного кодексу України, ст. 200 Господарського кодексу України, п. 2 розділу 1 Положення спростовуються змістом самого судового рішення, у якому судом проаналізовані названі норми та зроблено відповідні висновки.

ТОВ "Гідробуд Україна" наголошує, що за умов анулювання дозволу на виконання будівельних робіт, а також зупинення дії містобудівних умов та обмежень не могло виконати свого обов`язку за договором підряду №196-В-МИФ-17 від 27.12.2017, відтак прострочення виконання договору, у відповідності до вимог ст.ст. 612, 613 Цивільного кодексу України, не настало.

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відповіді на відзив відповідача за №3898/18-01-02/вих. та №3897/18-01-02/вих., в яких зокрема, зазначив про те, що не повинен доводити допущене порушення принципалом договірного зобов`язання, оскільки відповідно до банківської гарантії достатньо лише, щоб вимога бенефіціара містила твердження, що принципал частково або повністю не виконав свої зобов`язання за договором, із зазначенням суті невиконаних принципалом зобов`язань, та суму, яку необхідно сплатити.

У судовому засіданні 08.12.2020, відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено протокольно перерву до 12.01.2021.

04.01.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов лист, до якого останнім долучено копію рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2020 по справі №915/212/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Акціонерного товариства "Банк Альянс" про визнання недійсним правочину, визнання незаконною вимоги за банківською гарантією та визнання відсутності права на отримання коштів за банківською гарантією.

11.01.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заяви (вх. №09.1-21/40/21, вх. №09.1-21/58/21) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у яких позивач просить забезпечити участь уповноваженого представника останнього у судовому засіданні 12.01.2021 в режимі відеоконференцзв`язку поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, посилаючись на запровадження на території України з 08.01.2021 по 24.01.2021 посилених обмежувальних протиепідемічних заходів відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

У зв`язку з перебуванням головуючої судді Зубець Л.П. на лікарняному, розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2020 у справі №910/3029/20, призначений на 12.01.2021 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2021 справу №910/3029/20 призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.02.2021.

09.02.2021 та 11.02.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заяви (вх. №09.1-21/391/21, вх. №09.1-21/413/21) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у яких останній просить суд апеляційної інстанції забезпечити участь представника Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) у судовому засіданні 16.02.2021 у справі №910/3029/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Вищезазначена заява обґрунтована необхідністю зменшення соціальних контактів, у тому числі шляхом зменшення безпосередньої присутності учасників процесу в приміщенні суду, у зв`язку із продовженням на території України дії карантину.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2021 заяву позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, вирішено здійснювати розгляд даної справи у раніше призначену дату 16.02.2021 в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено частково. Продовжено строк розгляду справи №910/3029/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2020, оголошено в судовому засіданні перерву до 23.03.2021.

16.03.2021 та 19.03.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшли заяви (вх. №09.1-21/751/21, вх. №09.1-21/780/21)про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у яких останній просить забезпечити участь повноважного представника скаржника у судовому засіданні, призначеному на 23.03.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Вищезазначена заява обґрунтована необхідністю зменшення соціальних контактів, у тому числі шляхом зменшення безпосередньої присутності учасників процесу в приміщенні суду, у зв`язку із встановленням карантину на території України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2021 заяву позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, вирішено здійснювати розгляд даної справи у раніше призначену дату 23.03.2021 в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

У зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2021, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді: Мартюк А.І., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2021 прийняти справу №910/3029/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2020 до провадження у зазначеному вище складі колегії суддів.

У судове засідання 23.03.2021, яке проводилось в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" з`явилися представники сторін, третьої особи, які надали пояснення по суті спору.

Так, у судовому засіданні 23.03.2021 представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов повністю. Представники відповідача, третьої особи проти доводів апеляційної скарги заперечували з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу, просили суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення без змін.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 23.03.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзивів на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 21.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гідробуд Україна" (Принципал) та Акціонерним товариством "Банк Альянс" (Банк) укладено договір про надання банківської гарантії №2295-17.

За умовами названого Договору, Банк надає на користь Бенефіціара (Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії) Гарантію, за якою зобов`язується сплатити Бенефіціару на його письмову вимогу грошову суму у разі настання Гарантійного випадку та дотримання умов Гарантії та цього Договору.

21.12.2017 Банк оформив та видав Бенефіціару бнківську гарантію №2295-17, як забезпечення належного і своєчасного виконання Підрядником робіт на підставі договору підряду, що буде укладений згідно проведеної процедури закупівлі відкритих торгів на виконання робіт "Будівельні роботи та поточний ремонт за кодом ДК 021:215-45000000-7 (Будівництво причалу №8 у Миколаївському морському порту по вул. Заводській, 23 у Заводському районі м. Миколаєва)".

Відповідно до банківської гарантії, вимога Бенефіціара до Банку повинна містити твердження, що Принципал частково або повністю не виконав своїх зобов`язань за Договором, із зазначенням суті невиконаних Принципалом зобов`язань та суми, яка вимагається до сплати. Право вимоги у Бенефіціара виникає у випадку допущення ТОВ "Гідробуд Україна" порушення договірного зобов`язання (Розділ 6 договору №196-В-МИФ-17).

27.12.2017 між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії (замовник) та ТОВ "Гідробуд Україна" (підрядник) укладено договір №196-В-МИФ-17, відповідно до умов якого підрядник зобов`язався виконати роботи з будівництва об`єкту: "Будівництво причалу №8 у Миколаївському морському порту по вул. Заводській, 23 у Заводському районі м. Миколаєва", а замовник зобов`язався прийняти вказані роботи та оплатити їх.

За твердженням позивача, Підрядник допустив прострочення виконання договору №196-В-МИФ-17, у зв`язку з чим на адресу останнього було направлено повідомлення №4540/18-01-02/Вих/18 від 12.12.2019 про розірвання договору №196-В-МИФ-17 від 27.12.2017 в односторонньому порядку з 28.12.2019.

В подальшому позивачем направлялись на адресу Банка вимоги №4566/18-01-02/Вих/18 від 13.12.2019 та №4928/18-01-02/Вих/18 від 28.12.2019 про сплату коштів за банківською гарантією.

Однак, відповідачем грошові кошти на рахунок позивача сплачено не було, оскільки Банк вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вказаних вимог.

Позивач, звертаючись до господарського суду мотивував свої позовні вимоги тим, що у зв`язку з невиконанням ТОВ "Гідробуд Україна" умов договору №196-В-МИФ-17 від 27.12.2017, Банк в рахунок забезпечення виконання умов вказаного договору, зобов`язаний сплатити грошову суму в розмірі 9 497 875, 00 грн відповідно до умов банківської гарантії №2295-17 від 21.12.2017.

Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Отже, спір у даній справі виник з приводу невиконання відповідачем зобов`язань за наданою ним банківською гарантією №2295-17 від 21.12.2017.

Згідно із ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 560 ЦК України встановлено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За умовами частини першої та другої статті 561 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

Положеннями статті 563 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (ч. 1 ст. 565 ЦК України).

Враховуючи приписи ст.ст. 560, 563, 565 ЦК України, суд апеляційної інстанції зазначає, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у складі касаційного господарського суду від 18.10.2018 у справі №910/21641/17, від 20.06.2018 у справі №904/9536/17, від 02.03.2018 у справі №910/8297/17 та від 14.11.2019 у справі №910/20326/17.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній валюті та іноземній валютах, затверджених постановою Правління Національного банку України №639 від 15.12.2004, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №41/10321 (надалі - Положення).

Відповідно до пп. 9 п. 3 Положення гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Згідно пп. 8 п. 3 Положення гарантійний випадок - одержання банком-гарантом/банком-контргарантом вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії/контргарантії, що свідчить про порушення принципалом базових відносин.

Базові відносини, відповідно до пп. 2 п. 3 Положення це відносини між принципалом та бенефіціаром, які виникають на підставі договору, інших правочинів, тендерної документації, законодавчих актів щодо зобов`язань принципала на користь бенефіціара, виконання яких забезпечує гарантія.

Згідно з п. 36 Положення банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.

За пунктом 37 Положення банк-гарант (резидент) сплачує кошти бенефіціару за гарантією в разі отримання вимоги, що становить належне представлення.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією, в предмет доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі касаційного господарського суду від 27.11.2019 у справі №910/20306/17.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2017 між Банком та третьою особою було укладено договір про надання банківської гарантії №2295-17, відповідно до п. 1.1 якого за заявою Принципала Банк надає на користь Бенефіціара гарантію, за якою зобов`язується сплатити Бенефіціару на його письмову вимогу грошову суму в разі Гарантійного випадку та дотримання умов гарантії та цього Договору (том 1, аркуші справи 222-225).

21.12.2017 відповідач оформив та видав позивачу банківську гарантію №2295-17, як забезпечення належного і своєчасного виконання відповідачем робіт за договором №196-В-МИФ-17 від 27.12.2017 на загальну суму 9 497 875, 00 грн (том 1, аркуш справи 226).

Згідно вказаної банківської гарантії, вимога Бенефіціара (позивача) до Банку повинна містити твердження, що принципал частково або повністю не виконав своїх зобов`язань за договором, із зазначенням суті невиконаних принципалом зобов`язань та суми, яка вимагається до сплати. Право вимоги у Бенефіціара (позивача) виникає у випадку допущення підрядником порушення вказаного договірного зобов`язання (розділ 6 договору №196-В-МИФ-17 від 27.12.2017).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ст. 614 ЦК України).

Так, між позивачем (Замовник) та третьою особою (Підрядник) укладено договір від 27.12.2017 №196-В-МИФ-17 на (надалі - Договір), згідно умов якого Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується відповідно до проектної документації та умов договору виконати роботи з будівництва об`єкту: "Будівництво причалу №8 у Миколаївському морському порту по вул. Заводській, 23 у Заводському районі м. Миколаєва" за кодом ДК 021:2015-45000000-7 Будівельні роботи та поточний ремонт, зазначені а Технічних вимогах (додаток №1 до договору, який є його невід`ємною частиною) в межах ціни, визначеної в договірній ціні (додаток №2 до договору, який є його невід`ємною частиною), у порядку та на умовах, визначених цим договором, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі роботи. Місцезнаходження об`єкта будівництва: Україна, 54020, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Заводській, 23, територія та акваторія морського порту Миколаїв. Кількісні характеристики виконуваних за цим договором робіт відображаються в технічних вимогах (додаток №1 до договору, який є його невід`ємною частиною), та підтверджуються договірною ціною (додаток №2 до договору, який є його невід`ємною частиною) (п.п. 1.1-1.3 Договору).

Cтрок виконання робіт - 730 календарних днів, але не більше 790 календарних днів безпосереднього виконання робіт з дати початку виконання робіт - початок виконання робіт не пізніше 60 календарних днів з дня настання останньої із наступних подій: перерахування підряднику попередньої оплати (аванс) згідно п. 4.1 цього договору, надання фронту Робіт із підписанням відповідного акту та передачі наступних документів:

- передачі затвердженої проектної документації. Передача зазначених документів оформляється відповідним двостороннім актом, підписаним відповідальними представниками Замовника і Підрядника;

- передачі засвідчених належним чином копій дозволу на виконання будівельних робіт та дозволу на проведення робіт на землях водного фонду. Копії дозволу на виконання будівельних робіт та дозволу на проведення робіт на землях водного фонду надсилаються із супровідним листом на адресу підрядника або передаються за двостороннім актом, підписаним відповідальними представниками замовника і підрядника. Датою початку робіт є дата підписання акту про початок робіт. Датою закінчення робіт вважається дата їх прийняття Замовником на підставі оформленого акту приймання-передачі закінчених робіт (акт про виконані роботи) у відповідності до розділу 5 цього договору (п.п. 2.1, 2.2 Договору).

Пунктом 16.4 Договору погоджено, що договір діє протягом 2017-2019 років, а за фінансовими (здійснення розрахунків) та гарантійними зобов`язаннями Сторін до їх повного виконання.

Додатком №3 до Договору, який є його невід`ємною частиною, встановлений календарний графік авансування та виконання робіт (етапність здійснення Замовником передоплати за цим Договором та виконання Підрядником робіт відповідно до договору підряду, проектної та кошторисної документації).

Згідно додатку №3, виконання робіт з будівництва об`єкта: будівництво причалу №8 у Миколаївському морському порту по вул. Заводській, 23 у Заводському районі м. Миколаєва передбачено до третьої декади жовтня місяця 2020 року (тобто до 31.10.2020).

Пунктом 7.1.3 Договору сторони домовились, зокрема про те, що Замовник зобов`язаний надати Підряднику за відповідним актом фронт робіт, передати дозвільну та іншу документацію передбачену п. 2.1. цього договору.

На виконання умов Договору, 27.08.2018 ТОВ "Гідробуд Україна" приступило до виконання робіт, що підтверджується актом про початок робіт.

Листом від 13.09.2019 Адміністрацією повідомлено ТОВ "Гідробуд Україна", що рішенням Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області від 26.07.2019 №19 анульовано дозвіл на виконання будівельних робіт від 01.06.2018 №ІУ86 на об`єкт будівництва "Будівництво причалу №8 у Миколаївському морському порту по вул. Заводська, 23 у Заводському районі м. Миколаєва" та заборонив виконувати роботи щодо будівництва причалу №8 у Миколаївському морському порту по вул. Заводській, 23 у Заводському районі м. Миколаєва.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник має право виконувати будівельні роботи після видачі замовнику органом державного архітектурно - будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків ( відповідальності ) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля, згідно із законом України "Про оцінку впливу на довкілля".

Частиною 1 ст. 37 названого Закону передбачено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконанні раніше, згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля, згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля", підключення об`єкта до будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику ( якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників ) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначає обов`язковою передумовою для виконання будівельних робіт наявність дозволу на виконання будівельних робіт.

25.09.2019 позивач повідомив ТОВ "Гідробуд Україна", що з метою подальшого виконання умов Договору від 27.12.2017 №196-В-МИФ-17 та, відповідно, вирішення питання дозвільних документів, необхідних для виконання будівельних робіт, ДП "АМПУ" подано позовну заяву до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправними дій Державної архітектурно-будівельної інспекція України, за якою відкрито підготовче засідання у справі №640/17094/19, в рамках якої вжито заходи забезпечення позову:

- зупинено дію рішення Державної архітектурно будівельної інспекції України від 26.07.2019 №19 щодо анулювання дозволу на виконання будівельних робіт від 01.06.208 №ІУ86 на об`єкті будівництва "Будівництво причалу №8 у Миколаївському морському порту по вул. Заводська, 23 у Заводському районі м. Миколаєва";

- зупинено дію рішення Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області №98-с від 24.05.2019 щодо скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на об`єкт будівництва "Будівництво причалу №8 у Миколаївському морському порту по вул. Заводська, 23 у Заводському районі м. Миколаєва";

- зупинено дію рішення Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області №01-з від 09.01.2019 щодо зупинення дії мостобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на об`єкт будівництва "Будівництво причалу №8 у Миколаївському морському порту по вул. Заводська, 23 у Заводському районі м. Миколаєва".

У зв`язку із наведеним ТОВ "Гідробуд Україна" 26.09.2019 звернулось до Адміністрації ДП "АМПУ" про допуск працівників до будівельного майданчику для відновлення та продовження робіт щодо будівництва причалу №8 у Миколаївському морському порту по вул. Заводській, 23 у Заводському районі м. Миколаєва, мотивуючи, тим, що дія рішень щодо анулювання дозволу на виконання будівельних робіт, щодо скасування дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, щодо зупинення дії містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки зупинена, а за умовами Договору №196-В-МИФ-17 від 27.12.2017, укладеного між ТОВ "Гідробуд Україна" та ДП "АМПУ", до підприємства, як Підрядника, можуть бути застосовані значні штрафні санкції за несвоєчасне виконання робіт по Договору.

Однак, ТОВ "Гідробуд Україна" було отримано відмову у допуску працівників до робіт. Зокрема, позивач в своєму листі - відповіді від 26.09.2019 зазначив, що ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2019 про вжиття заходів забезпечення позову не визначені заходи щодо можливості поновлення виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва "Будівництво причалу №8 у Миколаївському морському порту по вул. Заводська, 23 у Заводському районі м. Миколаєва". У зв`язку з чим, позивач не вбачає за можливе забезпечити допуск працівників ТОВ "Гідробуд Україна" до виконання будівельних робіт на території Миколаївського морського порту.

Відповідно до ч. 1 ст. 850 ЦК України замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч. 1 , ч. 2 ст. 613 ЦК України).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висноку, що виконання робіт з будівництва об`єкта: "Будівництво причалу №8 у Миколаївському морському порту по вул. Заводська, 23 у Заводському районі м. Миколаєва" в період з 09.09.2019 по 04.12.2019 було неможливе через відсутність у замовника дозвільних документів, необхідних для виконання будівельних робіт, внаслідок чого замовник відмовляв підряднику у допуску працівників до робіт. Тобто, замовник з вересня місяця 2019 року не здійснював покладені на нього обов`язки, встановлені Договором №196-В-МИФ-17 від 27.12.2017, законами України.

При цьому, позивачем у порушення вимог ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не надано суду доказів неналежного виконання принципалом (третьою особою) своїх зобов`язань за Договором №196-В-МИФ-17 від 27.12.2017.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2020 у справі №910/3029/20 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника (позивача).

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2020 у справі №910/3029/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2020 у справі №910/3029/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту).

4. Матеріали справи №910/3029/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 19.04.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

А.Г. Майданевич