РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.04.2021Справа № 910/2431/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кортева Агрісаєнс Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіпер Агро»

про стягнення 238 135, 52 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кортева Агрісаєнс Україна» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіпер Агро» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 238 135, 52 грн, з яких: 226 004, 80 грн основний борг, 6 464, 51 грн пеня, 1 766, 16 грн 3 % річних та 3 900, 05 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги з посиланням на ст. 8, 525, 526, 536, 610, 612, 626-629, 665, 692 Цивільного кодексу України, ст. 174, 193, 216, 230, 232 Господарського кодексу України обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу насіння № 09413 від 18.11.2019, в частині повної та своєчасної оплати поставленого насіння.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 відкрито провадження в справі №910/2431/21, визначено справу малозначною, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

22.03.2021 від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме: виписки банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 18.11.2019 по 15.03.2021 і підтвердження, що станом на 19.03.2021 ціна позову залишається незмінною, та клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 22.02.2021, яка вручена відповідачу 05.03.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 298

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.11.2019 між позивачем (надалі - продавець) та відповідачем (надалі - покупець) укладено договір купівлі-продажу насіння № 09413 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупця та на умовах, передбачених цим договором перелік насіння гібридів кукурудзи та/або соняшнику торгової марки Pioneer першого покоління в асортименті, кількості та за цінами згідно з відповідними додатками до цього договору, а покупець зобов`язується прийняти насіння, сплатити за нього грошову суму у розмірі та в порядку, визначеному у цьому договорі та додатках до нього та використати насіння для власних потреб без права перепродажу.

Пунктом 3.1 договору визначено, що поставка та приймання-передача насіння між сторонами цього договору здійснюється покупцем однією чи декількома партіями насіння зі складів продавця в порядку та строк, який зазначений в додатках.

Ціна визначається у додатках до договору, враховуючи умови оплати насіння згідно комерційної політики, опублікованої на офіційному сайті продавця. Підставою для здійснення оплати є рахунок на оплату насіння. Без рахунку, виписаного продавцем, передплата (оплата) не зараховується. Рахунок є дійсним для оплати протягом 3 банківських днів з дати його виписки продавцем. Всі розрахунки по договору проводяться виключно у безготівковій формі, шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок, зазначений в договорі. (п. 2.1., 2.2., 2.3. договору).

Згідно із п. 5.2., 5.3. договору в разі прострочення з оплати за поставлену партію насіння, покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який розраховується пеня, від суми простроченої заборгованості за насіння та за кожний день прострочення, починаючи з другого банківського дня, але не більше 10% від суми простроченої заборгованості за насіння. Для розрахунку розміру пені використовується вартість, вказана в рахунку. Сплата пені не звільняє покупця від зобов`язання сплатити грошові кошти за поставлену партію насіння. Сплата штрафних санкцій та пені за договором повинна бути здійснена стороною, яка прострочила або не виконала своїх зобов`язань частково або в повному обсязі лише за умов отримання відповідної вимоги від іншої сторони. Строк сплати штрафної санкції - 7 банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги стороною, яка порушила договір.

Договір дійсний протягом одного року з 18.11.2019, а в частині розрахунків - до їх належного виконання (п. 9.5. договору)

Відповідно до п. 2 Додатку № 1 від 18.11.2019 до договору, рахунок на оплату насіння надсилається покупцеві по електронній пошті та/або факсу та/або передається покупцеві безпосередньо.

Додатком № від 21.02.2020 до договору, який містить відомості рахунку-фактури, погоджено поставку насіння кукурудзи в кількості 192 мішки на суму 680 454, 00 грн, а також терміни оплати за поставлений товар у розмірі 272 181, 60 грн - не пізніше 24.02.2020 та 408 272, 40 грн - не пізніше 20.10.2020.

Додатком № від 03.04.2020 до договору, який містить відомості рахунку-фактури, погоджено поставку насіння кукурудзи в кількості 4 мішки на суму 4, 80 грн, а також терміни оплати за поставлений товар - не пізніше 20.10.2020.

Позивачем на виконання умов договору поставлено насіння кукурудзи на загальну суму 680 458, 80 грн, що підтверджується накладною № від 30.03.2020, товарно-транспортною накладною № 5995864 від 30.03.2020 та експрес накладною № 1147, які підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень

У свою чергу, згідно із наданої позивачем довідки з банку про рух коштів, відповідач здійснював наступні оплати за поставлений товар: 23.03.2020 у сумі 100 000, 00 грн, 30.03.2020 у сумі 172 181, 60 грн, 19.10.2020 у сумі 108 272, 40 грн, що разом складає 380 454, 00 грн.

17.11.2020 та 29.12.2020 представником позивача на адресу відповідача направлено претензії № 38 і № 29-12/20-6 на оплату заборгованості в сумі 300 000, 00 грн, які відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення № 271 та № 940 відповідно, отримано відповідачем 20.11.2020 та 12.01.2021.

Відповідь на претензії відповідач не надав, проте згідно із довідки з банку про рух коштів, здійснив наступні оплати за поставлений товар: 07.12.2020 у сумі 30 000, 00 грн та 29.12.2020 у сумі 44 000, 00 грн.

Враховуючи вищенаведене, відповідач оплатив поставлений товар у загальній сумі 454 454, 00 грн (380 454, 00 грн + 30 000, 00 грн - 44 000, 00 грн). Несплаченими залишились кошти в сумі 226 004, 80 грн.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару за договором купівлі-продажу насіння, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 226 004, 80 грн, 6 464, 51 грн пені, 1 766, 16 грн 3 % річних та 3 900, 05 грн інфляційних втрат.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що укладений позивачем та відповідачем правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами договору в позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти товар у обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти товар в обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Матеріалами справи підтверджено, що за договором позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 680 458, 80 грн, що підтверджується накладними.

Додатком № від 21.02.2020 до договору, встановлено оплату за поставлений товар у розмірі 272 181, 60 грн - не пізніше 24.02.2020, 408 272, 40 грн - не пізніше 20.10.2020 та додатком № від 03.04.2020 до договору, у розмірі 4, 80 грн - не пізніше 20.10.2020.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи відповідачем було здійснено платежі за договором на загальну суму 454 454, 00 грн. Доказів оплати товару в іншій частині матеріали справи не містять та відповідачем, в порядку передбаченому ГПК України, таких доказів суду не надано.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за оплату поставленого насіння становить 226 004, 80 грн, (680 458, 80 грн - 454 454, 00 грн), таким чином позовні вимоги позивача в частині стягнення суми основної заборгованості за договором підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 766, 16 грн 3% річних за період з 22.10.2020 по 05.02.2021 та 3 900, 05 грн інфляційних втрат за листопад 2020 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Перевіривши розрахунок 3% річних наданий позивачем, судом встановлено, що він виконаний невірно. Судом здійснено власний перерахунок 3 % річних за період з 22.10.2020 по 05.02.2021, з урахуванням існуючої заборгованості та розмір 3 % річних за розрахунком суду становить 2 340, 53 грн, тобто є більшою, ніж визначено позивачем.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України згідно якого, суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, судом розглядаються позовні вимоги в межах заявлених позивачем вимог.

Тому вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних підлягає задоволенню в розмірі визначеному позивачем - 1 766, 16 грн.

Також, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 3 900, 05 грн за період листопад 2020 року, суд встановив, що він є арифметично вірним, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 6 464,51 грн пені за період з 22.10.2020 по 05.02.2021.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до. п 5.2., 5.3. договору право позивача в разі прострочення з оплати за поставлену партію насіння, покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми простроченої заборгованості за насіння та за кожний день прострочення, починаючи з другого банківського дня, але не більше 10% від суми простроченої заборгованості за насіння. Сплата штрафних санкцій та пені за договором повинна бути здійснена стороною, яка прострочила або не виконала своїх зобов`язань частково або в повному обсязі лише за умов отримання відповідної вимоги від іншої сторони. Строк сплати штрафної санкції - 7 банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги стороною, яка порушила договір.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем у розмірі 6 464, 51 грн за загальний період з 22.10.2020 по 05.02.2021, судом встановлено, що він є арифметично невірним, крім того позивачем невірно визначено кількість днів заборгованості за період з 29.12.2020 по 05.02.2021, яка за розрахунком останнього складає 8 днів, тому судом був здійснений власний розрахунок пені та визначено, що за цей період загальна кількість днів нарахування пені складає 39 днів.

За розрахунком суду, розмір пені за загальний період з 22.10.2020 по 05.02.2021 становить 9 387, 78 грн, тобто є більший, ніж визначено позивачем.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України згідно якого, суд при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, судом розглядаються позовні вимоги в межах заявлених позивачем вимог.

Тому вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню в розмірі визначеному позивачем - 6 464, 51 грн.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведені норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 226 004, 80 грн основного боргу, 6 464, 51 грн пені, 1 766, 16 грн 3 % річних та 3 900, 05 грн інфляційних втрат.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 30 000, 00 грн витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2020 в справі № 910/3442/18.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспіврозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, позивачем долучено до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги № 30-LS/17 від 13.11.2017, копію додаткової угоди № 1 від 26.11.2019, копію додаткової угоди № 2 від 20.10.2020, копію додаткової угоди № 3 від 22.12.2020, копію додаткової угоди № 4 від 25.01.2021 та копію додатку № 27 від 22.12.2020 до відповідного договору, копії свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльність серії КС № 5270/10 від 19.12.2014, серії КС № 7316/10 від 01.03.2019, ордер серії КС № 847684, копію ордеру серії АІ № 1077572, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 19.03.2021.

Досліджуючи підстави для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу за розрахунком витрат на професійну правничу допомогу від 19.03.2021, суд встановив, що сторони узгодили, що цей розрахунок складений про те, що на підставі договору № 30-LS/17 від 13.11.2017 та додатків і додаткових угод виконано такі роботи (надали послуги), а саме:

- аналіз документації адвокатом адвокатського об`єднання, наданої клієнтом, перевірка правильності та належності оформлення господарських відносин з контрагентом (00:20 год.) - 1 000 грн (вартість 1 години роботи адвоката = 3 000, 00 грн);

- складання та направлення адвокатом відповідачу претензії про сплату заборгованості та штрафних санкцій (00:30 год.) - 1 500, 00 грн (вартість 1 години роботи адвоката = 3 000, 00 грн);

- підготовка позовної заяви до Господарського суду м. Києва адвокатом-партнером (визначення правових норм, які регулюють відносини, судової практики, розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, складання, підписання позову та оформлення усіх додатків до позову) (4 год.) - 20 000, 00 грн (вартість 1 години роботи адвоката = 5 000, 00 грн);

- юридичний аналіз заяв по суті справи, отриманих від відповідача, підготовка та подання заяв по суті справи та інших процесуальних документів адвокатом-партнером в інтересах позивача (00:30 год.) - 2 500, 00 грн (вартість 1 години роботи адвоката = 5 000, 00 грн).

У розрахунку витрат на професійну правничу допомогу від 19.03.2021 сторони чітко визначили найменування послуг, витрачений час адвокатським об`єднанням на надання таких послуг та вартість послуг, які у сукупності склали 30 000, 00 грн та були сплачені позивачем на рахунок адвокатського об`єднання, на підставі рахунку № 03-25/01-2021 від 25.01.2021, що підтверджується платіжним дорученням № 160019579 від 26.01.2021 на суму 30 000, 00 грн.

Також, представником позивача долучено платіжне доручення № 160019579 від 26.01.2021 про сплату за послуги з правничої допомоги згідно додатку № 27 до договору № 30-LS/17 від 13.11.2017 на підставі рахунку № 03-25/01-2021 від 25.01.2021 на загальну суму 30 000, 00 грн.

При цьому, судом враховано, що заявлений до відшкодування розмір судових витрат не є надмірним та завищеним, оскільки відповідає як принципам матеріального (договірного) права, так і процесуального права (оскільки висвітлює затрати по роботі адвоката у даній справі), що відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та у постановах від 25.04.2018 у справі №922/3142/17, від 02.05.2018 у справі №910/22350/16, від 11.06.2018 року у справі №923/567/17.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, відповідачем не наведено обставин та не надано доказів на підтвердження неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги.

Таким чином, беручи до уваги підтвердження позивачем правового статусу адвоката, надання доказів фактичного надання правничої допомоги на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, суд дійшов висновку обґрунтованість поданої заяви, у зв`язку з чим, судом покладаються на відповідача витрати позивача на правову допомогу в розмірі 30 000, 00 грн.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіпер Агро» (66534, Одеська область, Любашівський район, село Арчепитівка, вулиця Квіткова, будинок 5, ідентифікаційний код 30873732) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кортева Агрісаєнс Україна» (04070, місто Київ, вулиця Сагайдачного Петра, будинок 1, ідентифікаційний код 31352075) 226 004 (двісті двадцять шість тисяч чотири) грн 80 коп. основного боргу, 6 464 (шість тисяч чотириста шістдесят чотири) грн 51 коп. пені, 1 766 (одну тисячу сімсот шістдесят шість) грн 16 коп. 3 % річних та 3 900 (три тисячі дев`ятсот) грн 05 коп. інфляційних втрат, 3 572 (три тисячі п`ятсот сімдесят дві) грн 04 коп. судового збору та 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань