ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 квітня 2021 року Справа № 903/150/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Гримайла Олександра Петровича

та за відсутності представників сторін/учасників судового процесу у зв`язку з їх неявкою в судове засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Волиньводгосп", м. Луцьк

до відповідача: Підприємства "Трансагросервіс" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Луцьк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:

Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів), м. Львів

про зняття арештів з нерухомого майна

встановив: Приватне акціонерне товариство "Волиньводгосп" звернулось до господарського суду з позовом від 03.03.2021р. до Підприємства "Трансагросервіс" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про зняття арешту з нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 2, накладеного на підставі постанови відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції старшого державного виконавця Клехо А.Є. вихідний номер 1556 від 21.01.2004 року, реєстрація якого проведена 06.03.2008 року в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під №37110842, №6738821, а також зняття арешту з нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 2, накладеного на підставі постанови відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції старшого державного виконавця Колба А.М. вихідний номер 33729 від 26.10.2004 року, реєстрація якого проведена 27.10.2004 року в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під №37110749, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під №1417675.

В правове обґрунтування позовних вимог позивач посилався на положення ст.ст. 56, 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою суду від 09.03.2021р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, розгляд справи в підготовчому судовому засіданні призначено на 08.04.2021р., залучено до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів), за клопотанням позивача витребувано у Волинського обласного державного нотаріального архіву документи, які, на думку сторони мають значення для правильного вирішення спору по суті, запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

19.03.2021р. на адресу суду від Волинського обласного державного нотаріального архіву надійшов супровідний лист від 17.03.2021р. №129/01-21, яким було долучено до матеріалів справи копії витребуваних ухвалою від 09.03.2021р. матеріалів.

29.03.2021р. від Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на адресу суду надійшли письмові пояснення по справі від 26.03.2021р. з обґрунтовуючими їх документами та доказами надіслання останніх на адресу сторін у справі, в котрих управління, посилаючись на положення ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження", Положення про Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), затвердженого наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 27.12.2019р. №109/к засвідчило, що положенням про Управління не передбачено повноважень щодо вчинення дій із накладення арешту на майно боржника, а також винесення постанов про зняття арешту із майна та реєстрації відповідних виконавчих дій щодо вилучення обтяжень.

Виконавчі провадження з примусового виконання рішень суду або іншого органу (посадової особи), в межах яких накладено арешт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Вахтангова, 2, що накладений на підставі постанови відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції старшого державного виконавця Клехо А.Є. вихідний номер 1556 від 21.01.2004, реєстрація якого проведена 06.03.2008 в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під № 37110842, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 6738904, а також арешт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Вахтангова, 2, що накладений на підставі постанови відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції державного виконавця Колба А.М. вихідний номер 33729 від 26.10.2004, реєстрація якого проведена 27.10.2004 в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під № 37110749, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під № 1417675, здійснювались до запровадження комп`ютерних баз даних: Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень та автоматизована система виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.07.1999 № 470/7, строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки.

Така ж норма дублюється в пункті 9.8 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008р., де вказано, що строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів (завершених виконавчих проваджень) становлять 3 (три) роки, після чого вони підлягають знищенню.

Таким чином, у зв`язку із знищенням виконавчих проваджень, за яким боржником є Підприємство "Трансагросервіс" у формі ТОВ (), а також відсутністю відповідних даних в розділах автоматизованої системи виконавчого провадження, в тому числі у спецрозділі, який є архівною складовою частиною системи та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження системи, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року № 43/5 "Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 травня 2003 року за № 388/7709, наказу Міністерства юстиції України від 28 квітня 2015 року № 614/5 "Про затвердження Тимчасового порядку автоматичного розподілу виконавчих документів між державними виконавцями і контролю строків виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) ", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2015 року за № 478/26923, - Управління не володіє інформацією, на виконання яких рішень накладено арешти на майно Підприємства "Трансагросервіс" у формі ТОВ ().

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

У випадку задоволення позовних вимог ПАТ "Волиньводгосп" () щодо зняття арешту з майна, рішення суду Управлінням чи відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) за територіальною юрисдикцією Волинської області виконати буде не можливо, у зв`язку із відсутністю відповідних повноважень та технічних можливостей.

Виконавчі провадження відносно відповідача на даний час не перебувають на виконанні у територіальних органах державної виконавчої служби, інші відомості щодо виконавчого провадження за яким здійснювалось накладення арешту на майно позивача відсутні.

У зв`язку із цим, із врахуванням положень ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", третя особа зазначає, що відповідними повноваженнями щодо виконання рішення суду про зняття арештів із майна боржника наділені державні реєстратори виконавчого комітету Луцької міської ради.

В судовому засіданні 08.04.2021р. судом, за участю представників позивача, було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду справи по суті на 22.04.2021р. Крім того, судом було продовжено відповідачу строк до 22.04.2021р. для подачі пояснень/заперечень на позовну заяву.

При цьому, ухвалою суду від 08.04.2021р. судом було постановлено повідомити Підприємство "Трансагросервіс" у формі ТОВ про процесуальні дії, вчинені за наслідками підготовчого судового засідання.

Також судом, з метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи за його участю, на офіційному сайті судової влади України 08.04.2021р. було опубліковане відповідне інформаційне повідомлення.

Сторони та третя особа в судове засідання 22.04.2021р. своїх уповноважених представників не направили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи по суті.

Поруч з цим, 22.04.2021р. на адресу суду від представника позивача, адвоката Кравчук Л.О. (Ордер серія ВЛ№000,079285 від 03.03.2021р., посвідчення адвоката України №1347 від 23.11.2017р.) надійшло клопотання, в котрому представник позивача засвідчує на підтриманні позовних вимог та просить суд задовольнити останні в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Крім того, 22.04.2021р. на адресу суду від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі її уповноваженого представника з врахуванням позиції Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), викладеної у письмових поясненнях на позовну заяву від 26.03.2021р.

Направлений на адресу Підприємства "Трансагросервіс" у формі ТОВ, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: м. Луцьк, вул. Вахтангова, 2 примірник ухвали від 08.04.2021р. був повернутий до суду без вручення адресату органом поштового зв`язку з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з ч.7 ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" суди безоплатно отримують відомості з Єдиного державного реєстру з метою здійснення ними повноважень, визначених законом, виключно в електронній формі через портал електронних сервісів у порядку, визначеному Міністерством юстиції України в Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Таким чином, процесуальні документи суду надсилалися відповідачу за належною адресою.

Не перебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію не є перешкодою розгляду справи судом відповідно за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права судом. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018р. та від 15.03.2018р., у справах №911/1163/17 та №910/32340/15 відповідно.

Згідно із п. п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частин третьої і сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

При неявці представника відповідача в судове засідання суд враховує, що відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", обов`язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню. Згідно витягу з ЄДР адреса відповідача: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Вахтангова, будинок 2, куди і направлявся примірник ухвали суду від 08.04.2021р. Також у вказаному витязі містяться відомості відповідно до котрих Підприємство "Трансагросервіс" у формі ТОВ з 14.11.2015р. перебуває в стані припинення.

Відповідно до пункту 99-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Відповідно до пункту 116 розділу "Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів" постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99 1, 99 2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Суд, здійснивши аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 99-2, 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, або за закінченням терміну зберігання то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України у п.п. 3.9.1., 3.9.2. Постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Також суд в даному аспекті суд повторно засвідчує на опублікуванні 08.04.2021р. на офіційному сайті судової влади України повідомлення Підприємства "Трансагросервіс" у формі ТОВ про розгляд 22.04.2021р. в судовому засіданні справи за участі останнього в якості відповідача.

Суд враховує принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Поруч з цим, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989р. вказано, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Зважаючи на те, що всі учасники справи належним чином повідомлялись про дату, час і місце проведення судового засідання з розгляду даної справи по суті, з огляду на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для розгляду даної справи по суті у даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений позивачем до відповідача позов підставний та підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними обставинами:

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено судом та вбачається з наявного в матеріалах справи Свідоцтва про право власності від 02.03.2007 року серії САВ №027085 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13921527 від 19.03.2007 року Закритому акціонерному товариству Виробничо-транспортна фірма "Волиньводгосп" (правонаступником якого на даний час виступає Приватне акціонерне товариство "Волиньводгосп") на праві приватної власності належить прохідний пункт/літер Д-2/, загальною площею 226,7 кв.м., який розташований в м. Луцьку, вул. Вахтангова, 2.

Поруч з цим, як вбачається з наявного в матеріалах справи рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2004р. у справі №2-8083/2004 та ували Апеляційного суду Волинської області від 17.03.2005р., 18.10.2004 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою до Закритого акціонерного товариства Виробничо-транспортна фірма "Волиньводгосп", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансагросервіс" про визнання недійсним рішення загальних зборів.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2004р. у справі №2-8083/2004, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 17.03.2005р. та постановою Вищого господарського суду України від 02.04.2007р., позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ЗАТ ВТФ "Волиньводгосп", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача ТОВ "Трансагросервіс" про визнання недійсним рішення загальних зборів було задоволено, визнано недійсним рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ ВТФ "Волиньводгосп" від 01.08.1997р. в частині виділення майна товариства у статутні фонди дочірніх (спільних) підприємств, та реорганізацію підприємства "ВКФ-Легіон" зміни її назви на підприємство "Трансагросервіс".

У вказаному рішенні Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2004р. у справі №2-8083/2004 судом було засвідчено на наступних встановлених в судовому засіданні обставинах: "Судом встановлено, що відповідно до реєстру власників іменних цінних паперів ВТФ "Волиньводгосп" станом на 15.05.2004 року позивачі є акціонерами даного підприємства.

Статутом ЗАТ ВТФ "Волиньводгосп" (а.с.28-38 Справа 2-3296/04) в п. В п. 4 передбачено, що створення дочірніх підприємств є виключною компетенцією загальних зборів товариства. Крім цього, п.п. 4.5-4.9 Статуту передбачений порядок повідомлення акціонерів про проведення загальних зборів акціонерного товариства.

Відповідно до протоколу №6 загальних зборів Закритого акціонерного товариства Виробничо-транспортна фірма "Волиньводгосп" від 1.08.1997 року питанням №6 було вирішено дати згоду на виділення певних об`єктів для внеску у статутний фонд спільних підприємств, фірм, які будуть створюватись з участю ЗАТ ВТФ "Волиньводгосп", та ОСОБА_4 у співвідношенні відповідно 48% до 52%, а також дано згоду на відвод земельних ділянок на котрих розташовані об`єкти, що виділяються з прилеглою територією. Даний протокол підписаний головою зборів тодішнім директором ОСОБА_5 та секретарем ОСОБА_6 .

З витягу з протоколу №6 загальних зборів Закритого акціонерного товариства Виробничо-транспортна фірма "Волиньводгосп" від 1.08.1997 року підписаного директором ОСОБА_5 та поданого у відповідні органи для реєстрації ТОВ "Трансагросервіс" вбачається невідповідність з оригіналом даного протоколу.

Належність корпоративних прав ТОВ "Трансагросервіс" у ЗАТ ВТФ "Волиньводгосп" стверджується розподільчим балансом станом на 31.12.2000 року.

Факт підробки протоколу №6 загальних зборів закритого акціонерного товариства Виробничо - транспортної фірми "Волиньводгосп" від 1.08.1997 року, щодо передачі частини майна закритого акціонерного товариства в статутний фонд ТзОВ "Трансагросервіс" та реорганізації, зміни назви "ВКФ - Легіон" на підприємство "Трансагросервіс", стверджується поясненнями позивачів, невідповідністю оригіналу протоколу №6 його витягу, поясненнями ОСОБА_6 про не підписання ним спірного протоколу, даних ним при проведенні перевірки в прокуратурі м. Луцька (наглядове провадження №07/1-547а-04), показами двічі допитаного в якості свідка ОСОБА_5 , який показав, що він підготував, підписав, подав витяги за своїм підписом протоколу №6, а саме витягу про вирішення питання щодо передачі майна та реорганізації "ВКФ-Легіон". Крім цього, з показів ОСОБА_5 вбачається, що на підставі підроблених ним протоколу №6 та його витягів він видав наказ №49 від 30.09.1997 року про передачу основних засобів до статутного фонду підприємства "Трансагросервіс" та згідно актів передачі передав майна на загальну суму 54 095 грн.

Згідно протоколу №9 загальних зборів акціонерів Закритого акціонерного товариства ВТФ "Волиньводгосп" від 28.05.1999 року розглядалося питання про вихід з учасників ТОВ "Трансагросервіс" (а.с. 158-160 Справа №2-3296/04).

Аналізуючи пояснення сторін, покази свідків, матеріали які зібрані в ході судового розгляду справи суд приходить до висновку про те, що позов є підставний і його слід задоволити.

Як було встановлено в судовому засіданні, колишній директор ЗАТ ВТФ "Волиньводгосп" ОСОБА_5 підробив протокол №6 загальних зборів закритого акціонерного товариства Виробничо-транспортної фірми "Волиньводгосп" від 1.08.1997 року, щодо передачі частини майна закритого акціонерного товариства в статутний фонд ТзОВ "Трансагросервіс" та реорганізації зміни назви "ВКФ-Легіон" на підприємство "Трансагросервіс", після цього фактично одноособово без відома акціонерів передав дане майно ТзОВ "Трансагросервіс", цим самим порушив п. В п. 4.2, 4.11 Статуту підприємства п. Е ст.41 Закону України "Про господарські товариства".

Відповідачем в судовому засіданні не було надано доказів належного повідомлення позивачів (як того вимагають п.п. 4.5-4.9 Статуту) про проведення загальних зборів акціонерів 1.08. 1997 року, а також 28.05.1999 року (відповідно до вимог Закону України "Про господарські товариства", в редакції №769/97-ВР від 23.12.1997 року)".

За змістом ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема, є обов`язковість судового рішення.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи в таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Вказану правову позицію підтримано Верховним Судом у постанові від 23.07.2020 по справі 910/5315/19.

Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення в справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Христов проти України", no. 24465/04, від 19.02.2009, "Пономарьов проти України", no. 3236/03, від 03.04.2008).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено в рішенні, в зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, виходячи з вищевикладеного, судове рішення по справі №2-8083/2004, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

Як вбачається з матеріалів даної справи, в період з 23.05.2017р. по 25.09.2020р. ПрАТ "Волиньводгосп" проводилась реконструкція прохідного пункту площею 226,7 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 , під офісні приміщення, що зумовило потребу в подальшій державній реєстрації реконструйованого об`єкта.

17.11.2020р. з метою проведення державної реєстрації права власності на офісні приміщення за адресою АДРЕСА_1 , ПрАТ "Волиньводгосп", в особі ОСОБА_7 звернулося до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Луцької міської ради Петрочук Олени Джанівни.

Рішенням №55180273 від 17.11.2020 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Луцької міської ради у відповідній реєстрації права власності було відмовлено. Рішення мотивоване наявністю зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно, а саме встановлено наявність зареєстрованих обтяжень за номерами: 37110842 від 06.03.2008; 37110749 від 27.10.2004 за особою, майно/права якої обтяжуються: ТОВ "Трансагросервіс", на прохідний пункт за адресою: Волинська обл. м. Луцьк, вул. Вахтангова, 2.

Як слідує з наявних в матеріалах справи пояснень Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), виконавчі провадження з примусового виконання рішень суду або іншого органу (посадової особи), в межах яких накладено арешт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що накладений на підставі постанови відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції старшого державного виконавця Клехо А.Є. вихідний номер 1556 від 21.01.2004, реєстрація якого проведена 06.03.2008 в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під № 37110842, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 6738904, а також арешт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Вахтангова, 2, що накладений на підставі постанови відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції державного виконавця Колба А.М. вихідний номер 33729 від 26.10.2004, реєстрація якого проведена 27.10.2004 в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під № 37110749, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під № 1417675, здійснювались до запровадження комп`ютерних баз даних: Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень та автоматизована система виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.07.1999 № 470/7, строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки.

Така ж норма дублюється в пункті 9.8 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008р., де вказано, що строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів (завершених виконавчих проваджень) становлять 3 (три) роки, після чого вони підлягають знищенню.

Таким чином, у зв`язку із знищенням виконавчих проваджень, за яким боржником є Підприємство "Трансагросервіс" у формі ТОВ (), а також відсутністю відповідних даних в розділах автоматизованої системи виконавчого провадження, в тому числі у спецрозділі, який є архівною складовою частиною системи та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження системи, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року № 43/5 "Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 травня 2003 року за № 388/7709, наказу Міністерства юстиції України від 28 квітня 2015 року № 614/5 "Про затвердження Тимчасового порядку автоматичного розподілу виконавчих документів між державними виконавцями і контролю строків виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) ", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2015 року за № 478/26923, - Управління не володіє інформацією, на виконання яких рішень накладено арешти на майно Підприємства "Трансагросервіс" у формі ТОВ ().

Відповідно до відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно постанови вихідний №1556 старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Клехо А.Є. від 21.01.2004 року, Другою Луцькою державною нотаріальною конторою Луцького міського нотаріального округу до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесені відомості про реєстрацію обтяження - арешт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Вахтангова, будинок 2, суб`єкт обтяження: ТОВ "Трансагросервіс", .

Номер запису обтяження: 37110842, дата та час державної реєстрації 06.03.2008 року, 14:35:06. Реєстраційний номер обтяження згідно відомостей до 01.01.2013 року: 6738904. Реєстраційний номер обтяження згідно відомостей в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно арешт (архівний запис): 6738821.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови вихідний №1556 старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Клехо А.Є. від 21.01.2004 року при примусовому виконанні ухвали Луцького міськрайонного суду від 05.12.2003р. було постановлено накласти арешт на все майно, що належить ТзОВ "Трансагросервіс", м. Луцьк, вул. Вахтангова, 2, зокрема, прохідний пункт, склад запасних частин.

Крім того, згідно постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Колба А.М. вихідний №33729 від 26.10.2004 року, Другою Луцькою державною нотаріальною конторою Луцького міського нотаріального округу до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесені відомості про реєстрацію обтяжень - арешт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Вахтангова, будинок 2, суб`єкт обтяження: ТзОВ "Трансагросервіс", .

Номер запису обтяження: 37110749, дата та час державної реєстрації 27.10.2004 року, 16:34:41. Реєстраційний номер обтяження згідно відомостей до 01.01.2013 року: 1417675.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови вихідний №33729 державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Колба А.М. від 26.10.2004 року при примусовому виконанні ухвали Луцького міськрайонного суду від 19.10.2004р. було постановлено накласти арешт на все майно, що належить ТзОВ "Трансагросервіс", м. Луцьк, вул. Вахтангова, 2, зокрема, прохідний пункт склад запасних частин.

19.11.2020р. ПрАТ "Волиньводгосп" звернулось до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про зняття вищезазначених обтяжень. 03.12.2020р. Перший відділ ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) листом №76827 повідомив позивача, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконанні у Першому відділі ДВС у місті Луцьк не перебували виконавчі провадження, де боржником був ТОВ "Трансагросервіс", код ЄДРПОУ 2020048. Автоматизована система виконавчих проваджень впроваджена у роботу ДВС з 2008 року, а тому надати будь-які відомості про арешт майна боржника, надати копії постанови про закінчення виконавчого провадження щодо виконавчих проваджень, які перебували на виконанні до вказаної дати у Першому відділі ДВС у місті Луцьк немає можливості.

ПрАТ "Волиньводгосп" не є стороною в жодному виконавчому провадженні.

Вищезазначені арешти унеможливлюють подальшу реалізацію ПрАТ "Волиньводгосп" своїх прав стосовно нерухомого майна, в тому числі права на його державну реєстрацію, що спричинило звернення позивача з позовом до суду.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що в результаті протиправних дій відповідача, арешт згідно постанови вихідний №1556 старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Клехо А.Є. від 21.01.2004 року, а також постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Колба А.М. вихідний №33729 від 26.10.2004 року був накладений не на майно боржника, а на майно, належне на праві власності позивачу.

Статтею 41 Конституції України визначено право кожного вільно володіти користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Положенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Приписами ст. 321 ЦК України встановлено, шо ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ІІК України, право власності набувається на підставах, шо не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із частинами 1, 3, 4 статті 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 1 статті 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 20 ГК України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст.8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.ст. 182, 334 ЦК України).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Обтяження заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину (п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст.59 ЗУ "Про виконавче провадження", підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Зі змісту наведених положень вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018р. у справі №910/11266/17, від 21.05.2019р. у справі №912/1426/18 та ін.)

В даному випадку, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, об`єкт нерухомого майна, а саме прохідний пункт/літер Д-2/, загальною площею 226,7 кв.м., який розташований в м. Луцьку, вул. Вахтангова, 2, на який накладено арешти, належить саме ПрАТ "Волиньводгосп" на праві власності, а не відповідачу, а накладені на майно позивача арешти, перешкоджають здійсненню та реалізації останнім у повному обсязі права власності на це майно, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.)

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, частиною 9 вказаної статті визначено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

В даному випадку, враховуючи висновки суду про підставність позовних вимог, доведення даного спору до суду з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому відповідно до ст. 129 ГПК України за рахунок Підприємства "Трансагросервіс" у формі ТОВ.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зняти арешт з нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 2, що накладений на підставі постанови відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції старшого державного виконавця Клехо А.Є. вихідний номер 1556 від 21.01.2004 року, реєстрація якого проведена 06.03.2008 року в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під №37110842, №6738821.

3. Зняти арешт з нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 2, що накладений на підставі постанови відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції старшого державного виконавця Колба А.М. вихідний номер 33729 від 26.10.2004 року, реєстрація якого проведена 27.10.2004 року в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно під №37110749, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під №1417675.

4. Стягнути з Підприємства "Трансагросервіс" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (Волинська область, місто Луцьк, вулиця Вахтангова, будинок 2, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Волиньводгосп" (Волинська область, місто Луцьк, вулиця Вахтангова, будинок 2, ) 4 540 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

5. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 23.04.2021р.

Суддя В. А. Войціховський