ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2021 р. Справа №914/2252/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий-суддя Желік М.Б.

судді Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Гунька О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» б/н від 04.01.2021 (вх. №01-05/192/21 від 14.01.2021)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 (повний текст складено 22.12.2020, суддя А.Я. Морозюк),

постановлену за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КОКСОХІМРЕМОНТ», м. Кривий Ріг Дніпропетровська область

про грошові вимоги до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» на суму 34 660 733,46 грн.

у справі №914/2252/20

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-впроваджувальне підприємство «МАК», м. Запоріжжя

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» (79040, м. Львів, вул. Городоцька, буд. 367а, ідентифікаційний код 40371795)

за участю представників:

від АТ АБ «Укргазбанк»: Шищак І.С. - представник

від ТзОВ «НВП «МАК»: Олексів Н.М. - адвокат

від інших учасників справи: не з`явились

Учасникам процесу роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 у справі №914/2252/20 вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОКСОХІМРЕМОНТ» визнано частково в розмірі 34 644 466 грн. 17 коп., які підлягають внесенню до четвертої черги реєстру вимог кредиторів; решту вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КОКСОХІМРЕМОНТ» в розмірі 12 063,29 грн. відхилено; витрати на оплату судового збору в розмірі 4 204 грн. 00 коп. покладено на боржника, які підлягають внесенню до першої черги реєстру вимог кредиторів.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 у справі №914/2252/20 та відмовити в задоволенні заяви про визнання кредиторських вимог ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» до ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» у справі №914/2252/20.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.01.2021 справу №914/2252/20 передано колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желіка М.Б., суддів Орищин Г.В.,Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 17.02.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 відкладено розгляд справи на 17.03.2021.

17.03.2021 на адресу суду надійшов відзив боржника на апеляційну скаргу, у якому боржник просить залишити оскаржену ухвалу без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.03.2021 розгляд справи відкладено на 07.04.2021.

02.04.2021 боржник подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів надсилання відзиву на апеляційну скаргу іншим учасникам справи.

В судове засідання 07.04.2021 з`явилися представники апелянта та ініціюючого кредитора, інші учасники справи явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, причин неявки суду не повідомили.

Враховуючи те, що явка учасників справи в судове засідання не визнавалась обов`язковою, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, учасники справи були повідомлені про дату, час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представників, що не з`явились.

Представник апелянта в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала, зазначила, що договори, на підставі яких заявлено грошові вимоги до боржника, укладено із заінтересованими особами стосовно боржника на шкоду інтересам та без попередньої письмової згоди банку, просила оскаржену ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 скасувати та відмовити в задоволенні заяви ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» про визнання кредиторських вимог до боржника.

Представник ініціюючого кредитора проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечила, зазначила, що скаржник не подав суду доказів пов`язаності боржника та кредитора, укладення договорів між пов`язаними особами не забороняється законодавством, договори, які скаржник вважає фраудаторними, в судовому порядку не оскаржені та є правомірними у відповідності із положеннями статті 204 Цивільного кодексу України, а встановлення обставин недійсності договорів не є завданням попереднього засідання у справі про банкрутство, відтак просила залишити оскаржену ухвалу місцевого господарського суду без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши думку учасників справи про банкрутство, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, з огляду на наступне.

В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-впроваджувальне підприємство «МАК» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.09.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майном, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Куца Ігоря Ярославовича.

Оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України 21.09.2020 за №65245.

В межах тридцятиденного строку, встановленого ч.1 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства для подання письмових заяв кредиторів з вимогами до боржника, ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» подало до Господарського суду Львівської області заяву про визнання кредиторських вимог до боржника на суму 34 660 733,46 грн. (в т.ч. 4 204,00 грн. судового збору).

Заява обґрунтована тим, що на виконання умов договору безвідсоткової поворотної фінансової позики №АПС-0301 від 16.08.2018 ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» надавало ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» позику, яка станом на дату подання вимоги становила 19 601 216,00 грн. (вимогу про повернення позики боржнику пред`явлено 04.05.2020), а також кредитор нарахував боржнику 3% річних в розмірі 179 945,59 грн. Окрім цього, ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» 11.05.2020 пред`явило вимогу ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» як поручителю відповідно до договору поруки від 07.06.2018 виконання зобов`язання ТзОВ «Біо Енерджи Дніпро» за договором безвідсоткової поворотної фінансової позики №БІО-0002 від 07.06.2018 у розмірі 14 728 087,00 грн., також кредитор нарахував позичальнику 3% річних в розмірі 147 280,87 грн.

Боржник у повідомленні про результати розгляду заяви кредитора вимоги визнав у повному обсязі.

Розпорядник майна за результатами розгляду заяви визнав вимоги кредитора у повному обсязі, з яких: 4 204,00 грн. судового збору відніс до вимог першої черги реєстру кредиторів, 34 329 303,00 грн. основного боргу та 327 226,46 грн. трьох відсотків річних - вимоги четвертої черги - до четвертої черги.

Місцевий господарський суд, постановляючи оскаржену ухвалу, дійшов висновків про те, що заявлені вимоги визнанню та внесенню до реєстру вимог кредиторів підлягають вимоги ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» в розмірі 34 644 466,17 грн. (в т.ч. 34 329 303,00 грн. - основного боргу, 315 163,17 грн. - 3% річних), як вимоги четвертої черги реєстру вимог кредиторів, решта вимог в розмірі 12 063,29 грн. підлягають відхиленню, витрати на оплату судового збору в сумі 4 204,00 грн. покладаються на боржника та підлягають внесенню до першої черги реєстру вимог кредиторів.

Вимоги апеляційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» (забезпеченого кредитора у справі) обґрунтовано тим, що оскаржену ухвалу постановлено з неправильним застосуванням норм процесуального права та порушенням норм матеріального права, на підставі неповно з`ясованих обставин, що мали вирішальне значення для вирішення цієї конкретної заяви.

Так, скаржник вказує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки змісту договору безвідсоткової фінансової позики №АПС-0301 від 16.08.2018, укладеного між ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ», договору безвідсоткової фінансової позики №БІО-0002 від 07.06.2018, укладеного між ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ», договору поруки від 07.06.2018, укладеного між ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» та ТзОВ «Біо Енерджи Дніпро» та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ», за якими не встановив в інтересах кого було укладено відповідні договори та його впливу на права й інтереси боржника. Суд не врахував тієї обставини, що перелічені договори були укладені боржником із заінтересованими особами (в розумінні ст.1 КУзПБ), оскільки кінцевим бенефіціаром ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» та ТзОВ «Біо Енерджи Дніпро» є одна особа - ОСОБА_1 . Також перелічені юридичні особи і ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» підпадають під визначення пов`язаних контрагентів відповідно до умов генерального кредитного договору №1/16/к від 07.10.2016, укладеного між АБ «Украгзбанк», ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ». Відповідно до умов кредитного договору позичальники взяли на себе, окрім інших, зобов`язання не отримувати та не надавати кредитів, їх різновидів (фінансових порук, гарантій, надання порук, здійснення авалювання векселів, фінансового лізингу, розміщення облігацій, відкриття акредитивів) без попередньої письмової згоди банку.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на завідомо штучний характер банкрутства ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ», що відбулося внаслідок укладення боржником договорів із заінтересованими та пов`язаними особами, та стверджує, що укладення зазначених договорів не було спрямоване на настання реальних наслідків.

Скаржник, покликаючись на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі №915/55/14, постановах Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019, у справі №910/8357/18 від 28.11.2019, у справі №922/1903/18 від 20.05.2020, вказує, що договори позики та поруки, на підставі яких заявлено грошові вимоги, є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, що призвело до їх фраудаторності.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що в оскарженій ухвалі не наведено проведених судом розрахунків заборгованості по вказаних договорах, якими б обґрунтовувалась правомірність вказаної в оскарженій ухвалі суми, що є грубим порушенням процесуального обов`язку суду.

Відтак, не з`ясувавши відповідних обставин, не дослідивши пов`язані з ними докази, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а саме статей 13, 86, 236, 269 ГПК України щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного розгляду відповідної заяви.

Скаржник зазначає, що результати розгляду кредиторських вимог ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» до боржника мають безпосередній вплив на права та інтереси банку, оскільки результат прийнятого в цій справі рішення безпосередньо впливає на формування конкурсної маси боржника, а отже, і розміру задоволення вимог кредиторів.

У відзиві боржник - ТзОВ «АПС Пауер Технолоджи», повністю заперечує проти доводів апеляційної скарги та зазначає, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції в матеріалах справи були відсутні докази, які б спростовували наявність основної заборгованості боржника перед ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» в сумі 34 329 303,00 грн. та свідчили б про неправильність розрахунків нарахованих 3% річних у сумі 420 554,49 грн. в сумі 315 163,17 грн., такі докази не подано і суду апеляційної інстанції. Скаржник не подав ні суду, ні боржнику, ні розпоряднику майна заперечення щодо визнання вимог ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси», відтак суд першої інстанції відповідно до ст.73-80, 86 ГПК України обґрунтовано прийняв оскаржену ухвалу на підставі наявних у справі доказів.

Боржник звертає увагу, що законодавство не містить жодної заборони визнання конкурсними кредиторами осіб, які є заінтересованими особами щодо боржника, що підтверджується, зокрема, нормою ч.5 ст.52 КУзПБ, відповідно до якої вимоги кредиторів, які є заінтересованими стосовно боржника, не враховуються для цілей голосування при схваленні плану санації, разом з цим, скаржник не надав суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту заінтересованості ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» в розумінні ст.1 КУзПБ.

Щодо доводів апелянта про завідомо штучний характер банкрутства боржник вказує, що правові наслідки дій, вчинених боржником та іншими особами до порушення справи про банкрутство не належать до обставин (фактів), що підлягають з`ясуванню та оцінці судом під час розгляду вимог кредиторів у попередньому судовому засіданні. Боржник вважає, що саме лише покликання апелянта на те, що договори поставки мають ознаки фраудаторних правочинів не свідчить про їх недійсність, а в матеріалах справи відсутні докази оспорення чи визнання недійсними у судовому порядку договорів, які скаржник вважає фраудаторними, отже, такі договори є правомірними та створюють для сторін права та обов`язки.

Окрім того, в мотивувальній частині оскарженої ухвали наведені дані про розрахунки, з яких суд виходив при задоволення грошових вимог за заявою ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ».

Окремо боржник зазначає, що із системного аналізу ст.ст.9, 45, 47 КУзПБ та ст.255 ГПК України, випливає, що в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала в частині конкретних вимог кредиторів, яка постановлена виключно за результатами попереднього засідання, а відтак, ухвала Господарського суду Львівської області від 17.12.2020, постановлена за результатами розгляду заяви ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» про визнання кредиторських вимог у справі №914/2252/20 не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Інші учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що апелянт - АТ АБ «Укргазбанк» є забезпеченим кредитором боржника, що підтверджується наданими апелянтом копіями договорів іпотеки та застави, укладених в забезпечення вимог банку до боржника за зобов`язаннями ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» за кредитним договором №1/16/к-1 від 07.10.2016.

Забезпечений кредитор набуває процесуальних прав учасника справи про банкрутство, в тому числі і право на оскарження судових рішень, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство від 22.10.2019 у справі №910/11946/18 та від 16.07.2020 у справі №910/4475/19.

Відповідно до абз.1, 3 ч.2 ст.47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів; дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів; дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.47 КУзПБ ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.9 КУзПБ в апеляційному порядку можуть бути оскаржені постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури/процедури погашення боргів, усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України та цим Кодексом.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала, постановлена за результатами розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, на момент подання апеляційної скарги розгляд вимог заяв з грошовими вимогами до боржника в попередньому засіданні місцевим господарським судом ще не завершено.

Оскільки, Кодексом України з процедур банкрутства передбачене право апеляційного оскарження усіх ухвал місцевого господарського суду, прийнятих у справі про банкрутство, цей Кодекс та Господарський процесуальний кодекс України не містять прямої вказівки щодо неможливості оскарження ухвали, постановленої за результатами розгляду вимог кредитора, безпідставними є доводи боржника про те, що в апеляційному порядку може бути оскаржена виключно ухвала в частині конкретних вимог кредиторів, яка постановлена за результатами попереднього засідання.

Колегія суддів апеляційної інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи зазначає, що місцевий господарський суд вірно встановив наступні обставини.

Між ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» як позикодавцем та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» як позичальником було укладено договір безвідсоткової поворотної фінансової позики №АПС-0301 від 16.08.2018 з рядом додаткових угод, за умовами якого: позикодавець надає позичальнику кошти у вигляді поворотної фінансової позики, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах передбачених договором(п. 1.1); поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в сумі 40 000 000,00 грн. (п. 2.1); поворотна фінансова позика повертається протягом 30 (тридцяти) днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги (п.3.2 в редакції додаткової угоди №1 від 20.06.2019); позичальник зобов`язаний повернути фінансову позику позикодавцю в розмірі передбаченому п.2.1 договору (п. 7.2.); договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 30.11.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, що випливають з умов даного договору(п. 8.1. в редакції додаткової угоди №1 від 20.06.2019).

На виконання умов договору ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» надавалась ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» позика, яка станом на дату подання вимоги становила 19 601 216,00 грн., що підтверджується доданими до заяви платіжними дорученнями за період з 22.08.2018 по 12.08.2019.

В матеріалах справи також наявний акт звірки взаєморозрахунків за період з 16.08.2018 - 04.05.2020, згідно якого станом на 04.05.2020 заборгованість за договором №АПС-0301 від 16.08.2018 на користь ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» складає 19 601 216,00 грн. (підписаний та скріплений печатками сторін).

Оскільки боржник свої зобов`язання за договором не виконав, ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» звернулося до нього з вимогою від 04.05.2020 №В1/АПС-0301 повернути надану фінансову позику в розмірі 19 601 216,00 грн.

ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» листом №2/01-20 від 01.06.2020 повідомило, що визнає зобов`язання за договором №АПС-0301 безвідсоткової поворотної фінансової позики від 16.08.2018 у розмірі 19 601 216,00 грн., однак, на даний час відсутні грошові кошти для повернення наданої фінансової позики.

Докази які б вказували на повернення боржником фінансової позики в розмірі 19 601 216,00 грн. в матеріалах справи відсутні.

Оскільки боржник станом на дату подання заяви до суду заборгованість за договором безвідсоткової поворотної фінансової позики №АПС-0301 від 16.08.2016 в розмірі 19 601 216,00 грн. не погасив, кредитор нарахував боржнику 3% річних в розмірі 179 945,59 грн.

Окрім цього між ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ», як позикодавцем, та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ», як поручителем, укладено договір поруки від 07.06.2018, за умовами якого боржник поручився перед позикодавцем за виконання позичальником - ТзОВ «Біо Енерджи Дніпро» зобов`язань за договором №БІО-0002 від 07.06.2018 (з додатковими угодами) про надання безвідсоткової поворотної фінансової позики в сумі 55 000 000,00 грн.

В договорі поруки, сторони погодили, що відповідальність поручителя перед позикодавцем обмежується сплатою суми у розмірі 55 000 000,00 грн., що є максимально наданою сумою поворотної фінансової позики(п.2.1.); у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) позичальником зобов`язання за основним договором, позикодавець вправі звернутися із вимогою про виконання як до позичальника так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед позикодавцем; у разі невиконання позичальником зобов`язань по основному договору, кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язань по основному договору до поручителя(п.3.1.); поручитель зобов`язується не пізніше 7 (семи) календарних днів з дати отримання письмової вимоги позикодавця, перерахувати суму заборгованості позичальника за основним договором на зазначені у вимозі реквізити(п.3.2.).

Надання поворотної фінансової допомоги ТзОВ «Біо Енерджи Дніпро» в розмірі 14 728 087,00 грн. підтверджується платіжними дорученнями за період з 27.09.2018 по 29.04.2020.

11.05.2020 кредитор направив на адресу позичальника вимогу №В1/БЮ-0002 про повернення наданої фінансової допомоги в розмірі 14 728 087,00 грн., у відповідь на яку ТзОВ «Біо Енерджи Дніпро» листом від 18.05.2020 №1/18/05-20 повідомило, що визнає зобов`язання у розмірі 14 728 087,00 грн., проте, наразі відсутні грошові кошти для повернення наданої фінансової допомоги в повному обсязі.

Також в матеріалах заяви наявний підписаний та скріплений печатками ТзОВ «Біо Енерджи Дніпро» та ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» акт звірки взаєморозрахунків за період з 07.06.2018 по 11.05.2020, згідно з яким станом на 11.05.2020 заборгованість за договором №БІО-0002 від 07.06.2018 на користь ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» складає 14 728 087,00 грн.

Оскільки позичальник (ТзОВ «Біо Енерджи Дніпро») свої зобов`язання за договором №БІО-0002 не виконав, ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» звернулося до боржника, як поручителя, з вимогою від 20.05.2020 №В2/БІО-0002 повернути надану фінансову позику за основним договором №БІО-0002 від 07.06.2018 в розмірі 14 728 087,00 грн.

ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» листом №1/05-22 від 22.05.2020 повідомило ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ», що не заперечує зобов`язання у розмірі 14 728 087,00 грн. за договором поруки, однак, на даний час відсутні грошові кошти для повернення наданої фінансової допомоги в повному обсязі.

Докази, які б вказували на повернення боржником фінансової позики в розмірі 14 728 087,00 грн., в матеріалах справи відсутні.

Оскільки боржник, як поручитель згідно з договором поруки від 07.06.2018, не погасив заборгованість, яка виникла за договором безвідсоткової поворотної фінансової позики №БІО-0002 від 07.06.2018 в розмірі 14 728 087,00 грн., кредитор нарахував боржнику 3% річних в розмірі 147 280,87 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.11.2020 зобов`язано заявника надати суду надати суду обґрунтовані розрахунки 3% річних та інфляційного збільшення боргу із обґрунтуванням підстав здійснених нарахувань та періодів таких нарахувань.

На виконання вказаної ухвали заявник подав суду клопотання з письмовими розрахунками, відповідно до яких 3% річних від суми основної заборгованості за договором безвідсоткової поворотної фінансової позики №АПС-0301 від 16.08.2018 за період з 01.06.2020 по 20.09.2020 становить 179 945,59 грн., 3% річних від суми основної заборгованості за договором безвідсоткової поворотної фінансової позики №БІО-0002 від 07.06.2018 за період з 22.05.2020 по 20.09.2020 становить 147 280,87 грн.

В оскарженій ухвалі зазначено, що здійснивши перевірку вказаних розрахунків, суд встановив, що кредитором не враховано умов договорів щодо терміну повернення позики, а саме за договором №АПС-0301 від 16.08.2018 - 30 календарних днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги, за договором №БІО-0002 від 07.06.2018 календарних днів з дати отримання поручителем письмової вимоги, відтак, місцевий господарський суд визнав нараховані 3% річних за період з 04.06.2020 по 20.09.2020 в розмірі 175 125,62 грн. за договором №АПС-0301 від 16.08.2018 та 3% річних від суми основної заборгованості за період з 28.05.2020 по 20.09.2020, в розмірі 140 037,55 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції, провівши власний перерахунок, зазначає, що відповідно до пункту 3.2. договору безвідсоткової поворотної фінансової позики №АПС-0301 від 16.08.2018 в редакції додаткової угоди №1 від 20.06.2019 поворотна фінансова позика повертається протягом 30 (тридцяти) днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги, вимогу до позичальника про повернення коштів пред`явлено 04.05.2020, отже, обґрунтованим є нарахування 3% річних в порядку ст.625 ЦК України з 04.06.2020 по 20.09.2020. Основна сума боргу за договором позики склала 19 601 216,00 грн., тому розмір 3% річних становить - 175 125,62 грн. (19 601 216,00х3%/100%/366(днів)х109(днів).

Відповідно до п.3.2. договору поруки від №БІО-0002 від 07.06.2018 поручитель зобов`язується не пізніше 7 (семи) календарних днів з дати отримання письмової вимоги позикодавця, перерахувати суму заборгованості позичальника за основним договором на зазначені у вимозі реквізити, письмову вимогу до поручителя пред`явлено 20.05.2020, отже, обґрунтованим є нарахування 3% річних в порядку ст.625 ЦК України з 28.05.2020 по 20.09.2020. Основна сума боргу відповідно до договору поруки склала 14 728 087,00 грн., тому розмір 3% річних становить -140 037,55 грн. (14 728 087,00х3%/100%/366(днів)х116(днів).

Таким чином, апеляційний суд погоджується з наведеними судом першої інстанції розрахунками.

Враховуючи наведене, а також те, що місцевий господарський суд детально дослідив обґрунтованість кредиторських вимог в загальному розмірі 34 644 466,17 грн., безпідставними є доводи апеляційної скарги в частині відсутності проведених судом розрахунків заборгованості, якими б обґрунтовувалась правомірність вказаної в оскарженій ухвалі суми.

Відповідно до статті ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГУ України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вірним є висновок господарського суду першої інстанції про те, що кредиторські вимоги в розмірі 34 644 466, 17 грн. підлягають визнанню та внесенню до четвертої черги реєстру вимог кредиторів, а решту вимог ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» в розмірі 12 063,29 грн. слід відхилити за безпідставністю.

Щодо доводів апелянта про те, що суд не надав належної оцінки змісту договорів поставки щодо пов`язаності контрагентів, очевидної недобросовісності дій сторін, наявних ознак фраудаторності договорів, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інформація з якого є відритою та загальнодоступною в розумінні ст.20 Закону України «Про інформацію», засновниками ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ» є кінцевий бенефіціарний власник ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ ГМБХ» - ОСОБА_1 та ТзОВ «КОНКОРД ІНДАСТРІАЛ КЕМІКАЛС», засновниками ТзОВ «Біо Енерджи Дніпро» - є кінцевий бенефіціарний власник ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ ГМБХ» - ОСОБА_1 , та ТзОВ «Альтарнативні Енергоресурси», засновниками ТзОВ «КОКСОХІМРЕМОНТ» - фірма «КОНКОРД ІНЖИНІРИНГ ГМБХ», а кінцевим бенефіціарним власником - ОСОБА_2 .

Відтак, у матеріалах справи відсутні беззаперечні докази того, що кредитор підпадає під визначення заінтересованої особи стосовно боржника.

Водночас слід зазначити, що укладення боржником договорів з особами, які є заінтересованими стосовно боржника, не є самостійною ознакою недобросовісності дій контрагентів.

Скаржник вказує, що у пункті 5.2.8.1 Генерального кредитного договору №1/16/к від 07.10.2016, укладеного між АБ «Украгзбанк», ТзОВ «Альтернативні Енергоресурси» та ТзОВ «АПС ПАУЕР ТЕХНОЛОДЖИ», позичальники взяли на себе зобов`язання до повного виконання позичальником зобов`язань за цим генеральним кредитним договором не отримувати та не надавати кредитів, їх різновидів (фінансових порук, гарантій, надання порук, здійснення авалювання векселів, фінансового лізингу, розміщення облігацій, відкриття акредитивів) без попередньої письмової згоди банку.

Матеріали справи не містять доказів письмового погодження банком укладення договору поворотної фінансової позики №АПС-0301 від 16.08.2018, а також договору поруки від 07.06.2018 до договору безвідсоткової поворотної фінансової позики №БІО-0002 від 07.06.2018.

Слід зазначити, що апелянт як забезпечений кредитор, наділений правами учасника справи з моменту відкриття справи про банкрутство, не був позбавлений права звернутись до боржника, розпорядника майна і суду із запереченнями щодо визнання вимог конкурсного кредитора на підставі норми ч.6 ст.45 КУзПБ, однак, звернув увагу на відсутність письмового погодження банком договорів позики та поруки лише в апеляційній скарзі, відповідно, вказана обставина не була предметом оцінки під час розгляду заяви кредитора в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, стаття 42 Кодексу України з процедур банкрутства); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»); у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження»). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц.

Так, можливість визнання недійсними правочинів боржника, в тому числі, за заявою кредитора, передбачена статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ст.42 КУзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог. Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

З огляду на сферу регулювання Кодексу України з процедур банкрутства загалом і за змістом зазначеної норми статті 42, вона є спеціальною по відношенню до загальних, установлених цивільним кодексом підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №910/12809/16 від 02.02.2021.

Таким чином, договори, які мають, на погляд кредитора, ознаки фраудаторності, тобто вчинені боржником на шкоду кредиторам, можуть бути визнані господарським судом недійсними на підставі ст.42 КУзПБ за результатами розгляду відповідних заяв в межах справи про банкрутство.

Водночас, доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним та факту порушення прав чи інтересів кредитора з боку боржника укладенням спірного договору покладено на учасника справи, який звернувся до суду з відповідною заявою на підставі ст.42 КУзПБ.

Враховуючи положення статті 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, до визнання оспорюваного договору недійсним в судовому порядку такий створює права та обов`язки для сторін та підлягає виконанню.

Правову позицію щодо презумпції правомірності фраудаторного правочину, до моменту доведення позивачем зворотнього викладено також у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/14138/18 та від 26.02.2020 у справі №910/14139/18.

Докази визнання недійсними в судовому порядку договорів, заборгованістю за якими кредитор обґрунтовує грошові вимоги до боржника, в матеріалах справи відсутні.

У постанові від 20.05.2020 у справі №922/1903/18, на правові висновки у якій покликається скаржник, Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про правомірність відмови у визнанні конкурсних грошових вимог до боржника, оскільки, договори, на яких ґрунтуються грошові вимоги кредитора визнано недійсними судовими рішеннями господарського суду в межах цієї ж справи про банкрутство. У постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18 та від 24.07.2019 у справі №405/1820/17, на які також покликається скаржник, наведено правові висновки щодо можливості визнання недійсними договорів, що мають ознаки фраудаторності, в судовому порядку.

Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 у справі №914/2252/20 слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» б/н від 04.01.2021 (вх. №01-05/192/21 від 14.01.2021) - відмовити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 17.12.2020 у справі №914/2252/20, постановлену за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КОКСОХІМРЕМОНТ» про грошові вимоги до боржника - залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 19.04.2021.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.