ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/880/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.

суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання Молодов В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМПРОГРЕС

на рішення господарського суду Миколаївської області від 01.12.2020 року

у справі № 915/880/20

за позовом: Миколаївської міської ради (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМПРОГРЕС (54031, м. Миколаїв, вул. Троїцька, 238-г, )

про: стягнення коштів за безоплатне користування земельною ділянкою,

за участю представників сторін:

Від відповідача - Хохленко А.О., Ордер АЕ № 1026518, дата видачі : 20.08.20; Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМПРОГРЕС;

від Миколаївської міської ради - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Миколаївська міська рада звернулась до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМПРОГРЕС про стягнення коштів в сумі 469361,63 грн за безоплатне користування з 01.10.2016 до 01.10.2019 земельною ділянкою площею 2870 кв.м по вул. Троїцькій, 238-г у м. Миколаєві.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, як власник нерухомого майна (нежитлової будівлі торгово-офісного центру) по вул. Троїцькій, 238-г, розташованого на земельній ділянці загальною площею 2870 кв.м, у період з 01.10.2016 по 01.10.2019 здійснював безоплатне використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.12.2020 року у справі №915/880/20 (Ржепецький В.О.) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМПРОГРЕС на користь Миколаївської міської ради кошти в сумі 355872,76 грн. за безоплатне користування земельною ділянкою площею 2870 кв.м по вул. Троїцькій, 238-г у м. Миколаєві.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМПРОГРЕС на користь Миколаївської міської ради через виконавчий комітет Миколаївської міської ради судовий збір у розмірі 5338,09 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, судом встановлено, що спірна земельна ділянка загальною площею 2870 кв.м за адресою: м. Миколаїв, вул. Троїцька, 238-г, перебуває у користуванні ТОВ «ПРОМПРОГРЕС», яке є власником нерухомого майна, розташованого на зазначеній земельній ділянці.

Договір оренди вказаної земельної ділянки, який був укладений між позивачем та відповідачем 26.11.2013, є припиненим з 23.11.2015 та відповідачем не вживались заходи до оформлення у відповідності з вимогами чинного законодавства права користування зазначеної земельної ділянки.

З зазначеного витікає, що відповідач користується даною земельною ділянкою без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки. Відповідачеві направлено вимоги про добровільну сплату коштів за використання земельної ділянки у формі орендної плати. Разом з тим, відповідач зазначеного обов`язку не виконав, внаслідок чого позивачем нараховано та заявлено до стягнення кошти в сумі 469361,63 грн за безоплатне користування земельною ділянкою.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в цілому позовні вимоги є обґрунтованими, однак, враховуючи, що з позовом у цій справи позивач звернувся зі спливом строку позовної давності щодо стягнення коштів за період з 01.10.2016 по 25.06.2017, позовні вимоги в цій частині судом залишено без задоволення.

Таким чином, сума коштів, що підлягають стягнення з відповідача на користь позивача за безоплатне користування земельною ділянкою площею 2870 кв.м за період з 26.06.2017 по 01.10.2019 за підрахунками суду, здійсненими із врахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, становить 355872,76 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю ПРОМПРОГРЕС звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.12.2020 року у справі №915/880/20 та відмовити у позовних вимогах у повному обсязі.

Апелянт категорично не погоджується з винесеним судом рішенням, оскільки вважає, що суд під час його ухвалення проігнорував ряд доказів, та всі фактичні обставини справи, які мають пряме відношення до вирішення справи, не вірно застосував норми матеріального права, та процесуального права, що призвело до прийняття неповного та необґрунтованого рішення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково зазначено про користування відповідачем земельною ділянкою в розмірі 2870 кв.м., таке твердження є хибним та ґрунтується на припущеннях, адже спростовується фактичними даними та доказами які були надані до суду.

ТОВ «ПРОМПРОГРЕС» не використовує земельну ділянку у розмірі 2870 кв.м., адже не має навіть такої необхідності, з технічного паспорту будівлі вбачається, що об`єкт нерухомого майна займає площу в розмірі 1557 кв.м.

Позивачем не надано жодного доказу користування саме земельною ділянкою в розмірі 2870 кв.м., відповідно до якого і проводяться позивачем розрахунки заборгованості.

Щодо стандарту доказування «вірогідності доказів» звертає увагу, що Позивач обґрунтовує свої вимоги на припущеннях, в свою чергу Відповідач надає фактичний обґрунтований доказ, щодо використання земельної ділянки саме у розмірі 1557 кв.м., отже на думку Відповідача навіть якщо обґрунтовувати докази поняттям їх вірогідності, то вбачається, що Відповідач надав доказ, а Позивач лише припущення.

Також, скаржник зазначає, що земельна ділянка не відокремлена огорожею, відсутні будь - які обмеження щодо її використання, також поруч із будівлею, яка належить Відповідачу знаходяться інші будівлі та інші власники, які користуються земельною ділянкою в тому числі і офісні будівлі до яких Відповідач не має відношення.

Отже, позиція Позивача є не вірною, адже Відповідач не єдиний користувач земельною ділянкою, так як користується лише частиною у розмірі 1557 кв.м.

Також апелянт зазначає, що звертає увагу, що Відповідач та Позивач не укладали додаткових угод щодо строку дії Договору, Позивач не приймав відповідних рішень та сторони не підписували жодних угод, щодо продовження строку дії Договору оренди земельної ділянки на новий термін.

Відповідно до статті 31 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі, зокрема закінчення строку, на який його було укладено. Тобто, зазначений договір оренди землі в силу приписів ст.31 ЗУ «Про оренду землі», є припиненим.

Як, вбачається з позовної заяви, на це же вказує і Позивач, тобто визнає, що договірні відносини між сторонами було припинено відповідно до строку дії договору, а саме з 23.11.2015р.

Позивачу відомо було про відсутність діючого Договору оренди земельної ділянки, але Позивачем не було зроблено жодних дій щодо укладання нового Договору оренди.

Позивач не встановлював факт користування земельною ділянкою та розміром земельної ділянки яку використовують, не звертався до Відповідач, а Відповідач не отримував жодних повідомлень стосовно Договору оренди, або необхідності сплати будь - яких грошових зобов`язань на користь Позивача, отже можливо прийти до висновку, що Відповідач жодним чином не ухилявся від договірних відносин із Позивачем, але Позивач не пропонував укласти відповідний Договір оренди із зазначенням умов Договору в тому числі в частині дії та вартості договору оренди на новий термін.

На думку апелянта, акт комісії, на який посилається Позивач є безпідставним, адже прийнятий у не відповідності до дійсності обставин справи щодо площі земельної ділянки, яку використовує Відповідач, а отже розрахунок зазначений у позовній заяві є не вірним.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи суд не встановлював розмір земельної ділянки та обґрунтованість посилань Позивача на акт комісії, яка приймала рішення виходячи з припущення, що Відповідач використовує земельну ділянку площею 2870 кв.м., натомість фактично як вбачається з наданих відповідачем доказів, Відповідач використовує земельну ділянку площею 1557 кв.м.

На думку Відповідача, Позивачем наведено не коректний та безпідставний розрахунок недоотриманого доходу у вигляді орендної плати за період безоплатного користування земельної ділянки ТОВ «ПРОМПРОГРЕС».

Наданий розрахунок не відповідає умовам Договору, адже Позивач під час проведення підрахунків не користувався умовами Договору оренди.

Відповідно до п.4.2. Договору, річна орендна плата за земельну ділянку (2870 кв.м.) встановлюється у розмірі 3 % (трьох відсотків) від її нормативної грошової оцінки, де:

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 2 301 740,00 грн.

Виходячи з цього, розмір річної орендної плати за цим Договором становить 69 052,20 rрн. Таким чином, навіть керуючись умовами Договору, який не було продовжено на новий термін, вбачається, що за період з 2016 рік по 2019 рік, вартість користування земельною ділянкою складає 207 156,6.

Отже, виходячи із умов викладених у Договорі вбачається, що за 1 календарний рік, Відповідач повинен сплатити 69 052,20 грн., в свою чергу Позивачем наведено розрахунок у розмірі 131 006,25 грн. за 1 календарний рік.

Позивач безпідставно використав розрахунок використовуючи нормативно грошову оцінку земельної ділянки, а саме: у 2016 році - 4 943 249,31 грн., у 2017 році- 5 239 844,27 грн., у 2018 році- 5 239 844,27 грн., у 2019 році - 5 239 844,27 грн.

Відповідно до рішення суду: «...Нормативно - грошова оцінка 1 кв.м. земельної ділянки складає 5 239 844,27 грн., що підтверджується наданим відділом Держгеокадастру витягом з технічної документації про нормативну оцінку земельної ділянки ... »

Зазначені посилання є не достовірними, оскільки із наданого Відповідачем Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019 від 13.03.2019 року, нормативно грошова оцінка земельної ділянки зазначена в розмірі 262 375,40 грн.

Таким чином, можливо прийти до висновку, що нормативна грошова оцінка, на підставі яких Позивачем було сформовано заборгованість, є безпідставна та суперечить дійсності обставинам справи.

Крім того, скаржник зазначає, що з урахуванням вимог статті 288.1 Податкового кодексу України, починаючи з 23.11.2015р. Позивач повинен був вжити заходів щодо укладення договору оренди Земельної ділянки з Відповідачем, оскільки відомості про Відповідача є у відкритому доступі - Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Втім, таких заходів не вживав, а тому на думку Відповідача вважається таким, що пропустив встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України трирічний строк звернення до суду з цим позовом (загальна позовна давність), стосовно вимог про стягнення з Відповідача коштів за період з 01.10.2016 по 01.10.2019 включно, при цьому Позивач не надав доказів наявності поважних причин для його пропуску.

За таких обставин, на думку Відповідача вимоги Позивача про стягнення з Відповідача не підлягають задоволенню, через пропуск загального строку позовної давності.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 року відкрито апеляційне провадження по справі № 915/880/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМПРОГРЕС на рішення господарського суду Миколаївської області від 01 грудня 2020 року.

Встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень по справі, подання до суду заяв чи клопотань стосовно призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо, із доказами направлення копій таких заяв іншим учасникам справи.

Призначено розгляд справи № 915/880/20 на 16 березня 2021 року о 10-30 год.

12.03.2021 року до суду надійшло клопотання від ТОВ «Промпрогрес» про відкладення розгляду справи, в якому апелянт зазначає, що на його адресу не надходили матеріали справи та копія ухвали про відкриття апеляційного провадження, а також відзиву на апеляційну скаргу, про наявність судового провадження відповідач дізнався випадково з Єдиного державного реєстру судових рішень. Між ТОВ «Промпрогрес» та адвокатом Хохленко А.О. укладений договір про надання правової допомоги, представник відповідача територіально перебуває та здійснює адвокатську діяльність у м. Дніпро. Отже, відповідачу потрібен час на отримання відзиву на апеляційну скаргу з додатками та ознайомленням з матеріалами справи, для підготовки правової позиції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 року відкладено розгляд справи №915/880/20 на 30 березня 2021 року об 11-45 годині.

Призначене судове засідання 30.03.2021 в режимі відеоконференції з Дніпровським апеляційним судом не відбулось із технічних причин.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 року відкладено розгляд справи №915/880/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМПРОГРЕС на рішення господарського суду Миколаївської області від 01.12.2020 року на 20 квітня 2021 року о 14-00 год.

В судове засідання 20.04.2021 року не з`явився представник Миколаївської міської ради, повідомлена належним чином про час, дату та місце судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали суду від 30.03.2021 року.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, а також зважаючи на те що провадження у справі відкрито з 25.01.2021 року, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.06.2019 № 171793712, ТОВ «Промпрогрес» з 11.02.2013 року є власником об`єкту нерухомого майна (нежитлова будівля торгово-офісного центру) по вул. Троїцькій, 238-г у м. Миколаїв.

Об`єкт нерухомого майна (нежитлова будівля торгово-офісного центру) по вул. Троїцькій, 238-г, який перебуває у власності відповідача, розташований на земельній ділянці загальною площею 2870 кв.м по вул. Троїцькій, 238-г, у м. Миколаїв.

Земельна ділянка 2870 кв.м по вул. Троїцькій, 238-г належить до земель комунальної власності.

26.12.2013 відповідачем здійснена державна реєстрація права оренди землі на земельну ділянку площею 2870 кв.м по вул. Троїцькій, 238-г в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що відповідно до приписів статей 125, 126 Земельного кодексу України, свідчить про виникнення права користування Відповідача на зазначену земельну ділянку. (а.с.20-23).

26.11.2013 між Миколаївською міською радою та ТОВ «ПРОМПРОГРЕС» було укладено договір оренди землі №9788, за умовами якого Миколаївська міська рада на підставі рішення від 22.11.2012 №22/40 продовжила ТОВ «ПРОМПРОГРЕС» оренду земельної ділянки для закінчення будівництва торгово-офісного центру по вул. Кірова, 238-г (п.1.1.).

За умовами п.2.1. Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2870 кв.м, без права передачі її в суборенду (кадастровий номер :05:076:0010).

Відповідно до п.3.1. Договір діє до 22.11.2015.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.01.2020 №54 затверджено акт комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 16.10.2019 (далі Акт), яким визначено розмір збитків, нанесених Миколаївській місткій раді ТОВ «ПРОМПРОГРЕС» у зв`язку з несплатою за користування земельною ділянкою у період з 01.10.2016 по 01.10.2019 у сумі 469361,63 грн.

Згідно Акту термін сплати за відшкодування збитків у розмірі 469361,63 грн складає місяць з дня затвердження даного акту рішенням виконкому міської ради.

Зазначений акт та витяг з рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.01.2020 №54 направлено відповідачеві листом від 03.02.2020 №579/02.02.01-22/11/14/20.

Позивачем було направлено відповідачеві листи від 15.02.2019 вих. № 490/02.02.01-220/02.11/14/19, від 18.09.2019 вих. № 4929/02.02.01-22/11/14/19, від 03.02.2020 вих. №579/02.02.01-22/11/14/20 про добровільну сплату коштів за використання земельної ділянки у формі орендної плати.

Відповідач нараховану суму не сплатив, заперечень або зауважень на висновки комісії не надав, вимоги залишив без розгляду та задоволення.

Вищевикладене стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів в сумі 469361,63 грн за безоплатне користування з 01.10.2016 по 01.10.2019 земельною ділянкою площею 2870 кв.м. по вул. Троїцької, 238-г у м. Миколаєві.

У відповідності до п. а ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно з приписами ч.3 ст. 16 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні матеріальною і фінансовою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що земельна ділянка, на якій розташована нежитлова будівля, що належить ТОВ ПРОМПРОГРЕС, відноситься до земель комунальної власності та належить Миколаївській міській раді, а тому внаслідок безоплатного використання цим товариством вказаної земельної ділянки без правовстановлюючих документів, власник землі позбавлений можливості використання та розпорядження земельною ділянкою, що призводить до ненадходження земельного податку, коштів за її використання та, як наслідок, неможливості реалізації соціально-економічних і культурних програм відповідного рівня.

Судова колегія зазначає, що матеріали справи не містять доказів продовження дії договору оренди землі №9788 від 26.11.2013, укладеного між Миколаївською міською радою та ТОВ «ПРОМПРОГРЕС» після закінчення строку його дії (22.11.2015 року), як то укладення додаткових угод, прийняття Миколаївською міською радою рішень про пролонгацію договору тощо.

Викладене свідчить про закінчення строку дії договору, про що зазначає позивач та відповідач у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі.

Судова колегія зауважує, що саме орендар є заінтересованою особою у продовженні орендних правовідносин, та у разі наявності інтересу у пролонгації договору оренди мав виступити з ініціативою про продовження дії договору оренди, з огляду на що суд відхиляє доводи апелянта щодо відсутності жодних дій позивача щодо укладання нового договору оренди.

Таким чином, враховуючи закінчення строку дії договору оренди 22.11.2015 року, суд першої інстанції правомірно зазначив, що Товариством з обмеженою відповідальністю ПРОМПРОГРЕС з 23.11.2015 безоплатно використовувалась та використовується земельна ділянка площею 2870 кв.м за адресою, м. Миколаїв, вул. Троїцька, 238-г.

Нормами статті 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним.

Згідно з пунктом 14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України, плата за землю є обов`язковим платежем у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно підпунктів 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За правилами пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття земельний податок і орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Плата за землю відповідно до пункту 10.2 цього ж Кодексу належить до місцевих податків, які згідно зі статтею 69 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні зараховуються до відповідних місцевих бюджетів.

Статтею 63 Бюджетного кодексу України встановлено, що місцевий бюджет містить надходження і витрати на виконання повноважень місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Ці надходження і витрати становлять єдиний баланс відповідного бюджету.

За таких обставин, безоплатне використання відповідачем земельної ділянки призводить до втрат місцевого бюджету селищної ради, що є порушенням вимог статті 206 Земельного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст.122 Земельного кодексу України, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст.125, 126 Земельного кодексу України, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав в порядку, встановленому Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю ПРОМПРОГРЕС з 11.02.2013 набуло право власності на нерухоме майно нежитлові приміщення торгово-офісного центру за адресою: м. Миколаїв, вул. Троїцька, 238-г, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.22-23), проте всупереч вимог чинного законодавства не оформило прав щодо користування земельною ділянкою, на якій розташований даний нежитловий об`єкт.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Такі зобов`язання є кондикційними.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Наведене дозволяє дійти висновку, що обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Відповідно до ч.2 ст.120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Приписи ч. 1 ст.93 та ст.125 Земельного кодексу України встановлюють, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний повернути збережені кошти власнику земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст.271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом. Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка загальною площею 2870 кв.м за адресою: м. Миколаїв, вул. Троїцька, 238-г, перебуває у користуванні ТОВ ПРОМПРОГРЕС, яке є власником нерухомого майна, розташованого на зазначеній земельній ділянці.

Договір оренди вказаної земельної ділянки, який був укладений між позивачем та відповідачем 26.11.2013, є припиненим з 23.11.2015, отже з цієї дати відповідач користується даною земельною ділянкою без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки.

Доводи апелянта про те, що він користується земельною ділянкою площею 1557,00 кв.м, що відповідає розміру об`єкту нерухомого майна, що на ній розташоване з посиланням на технічний паспорт будівлі, судова колегія відхиляє, оскільки з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.06.2019 № 171793712, а також з договору оренди землі №9788 від 26.11.2013 вбачається, що об`єкт нерухомого майна (нежитлова будівля торгово-офісного центру) по вул. Троїцькій, 238-г, розташований на земельній ділянці загальною площею 2870 кв.м по вул. Троїцькій, 238-г, у м. Миколаїв , і земельну ділянку вказаною площею було орендовано відповідачем до 22.11.2015 року.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подання всіх наявних доказів в порядку та строки, встановлені законом, віднесено статтею 42 ГПК України до обов`язку учасників справи.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням тих чи інших процесуальних дій.

Статтею 79 ГПК України визначено поняття вірогідності доказів.

Верховним Судом в постанові від 21.08.2020 у справі №904/2357/20 здійснено тлумачення цієї статті та висловлено правову позицію, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

В даному випадку суд визнає Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26.06.2019 № 171793712, та договір оренди землі №9788 від 26.11.2013 більш вірогідними доказами в підтвердження площі, яка перебуває в користуванні відповідача 2870 кв.м., ніж ті докази на які посилається апелянт, а саме технічний паспорт нежитлової будівлі, який не є правовстановлюючим документом.

Щодо доводів апелянта про помилкове визначення судом першої інстанції розміру нормативної грошової оцінки, судова колегія зазначає наступне.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, згідно абз. 1 п. 289.1 Податкового кодексу України, для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Отже, основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 ст. 288 ПК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018р. у справі №920/739/17).

Відповідно до ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель", дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Отже, судова колегія зазначає, що саме витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який сформований в режимі "реального часу", тобто на час звернення заявника, за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельну ділянку, внесених до Державного земельного кадастру, є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку землі.

З огляду на викладене, є помилковими посилання апелянта на Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019 від 13.03.2019 року, в якому нормативна грошова оцінка земельної ділянки зазначена в розмірі 262 375,40 грн.

Апеляційний суд зауважує, що Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку підтверджує відомості щодо сформування спірної земельної ділянки як об`єкту цивільних прав, з визначенням її площі (0,2870 га), меж, присвоєння кадастрового номера :05:076:0010) та внесення відповідних даних до Державного земельного кадастру. Проте, дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, натомість Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку не є належним підтвердженням розміру нормативної грошової оцінки.

Також відсутні підстави для врахування нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, вказаної у договорі оренди землі, оскільки він є припиненим, що встановлено судом вище та не заперечується сторонами.

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну оцінку земельної ділянки, виданого відділом у Миколаївському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, нормативна грошова оцінка 1 кв.м земельної ділянки , що розташована за адресою м. Миколаїв, вул. Троїцька, 238-Г площею 2870 кв.м, кадастровий номер :05:076:0010, становить 5 239 844,27 грн. (а.с.13).

Разом з тим, в обґрунтування позовних вимог подано розрахунок недоотриманого доходу у вигляді орендної плати до міського бюджету за період безоплатного використання земельної ділянки ТОВ «Промпрогрес», з якого вбачається, що нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки:

У 2016 році складала 4 943 249,31 грн.,

У 2017 році- 5 239 844,27 грн.

У 2018 році- 5 239 844,27 грн.

У 2019 році - 5 239 844,27 грн.

Однак, судова колегія визнає обґрунтованими доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутній витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2016 рік.

За таких обставин, судова колегія вважає, що неподання витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2016 рік свідчить про відсутність належного доказу правомірності та обґрунтованості нарахування суми орендної плати за 2016 рік виходячи з нормативної грошової оцінки у розмірі 4 943 249,31 грн.

Відсутність даних щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2016 рік відповідно виключає можливість суду перевірити правильність визначення орендної плати за вказані періоди або здійснити самостійно власний розрахунок недоотриманої орендної плати.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про неможливість задоволення вимог про стягнення збитків за 2016 рік (період з 01.10.2016 по 01.01.2017) .

Стосовно застосування позовної давності суд зазначає наступне.

У ст. 256 Цивільного кодексу України вказано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За умовами ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Тобто перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як свідчать матеріали справи, з позовом у цій справи Миколаївська міська рада звернулась 26.06.2020 року, тобто позивач звернувся зі спливом строку позовної давності щодо стягнення коштів за період з 01.10.2016 по 25.06.2017.

Однак, як зазначено вище, судова колегія дійшла висновку про недоведеність позовних вимог в частині нарахування збитків за період з 01.10.2016 по 01.01.2017.

З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог за період з 01.10.2016 по 31.12.2016 слід відмовити за недоведеністю, тому позовна давність в цій частині не застосовується, а позовні вимоги за період з 01.01.2017 по 25.06.2017 підлягають залишенню без задоволення через пропуск позивачем позовної давності для звернення до суду.

Таким чином, сума коштів, що підлягають стягнення з відповідача на користь позивача за безоплатне користування земельною ділянкою площею 2870 кв.м за період з 26.06.2017 по 01.10.2019 становить 355872,76 грн., що було обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, оскільки помилкове неврахування відсутності доказів затвердження нормативної грошової оцінки за 2016 рік судом першої інстанції не призвело до зміни розміру суми, що підлягає до стягнення - 355872,76 грн., судова колегія не вбачає підстав для зміни або скасування рішення господарського суду Миколаївської області від 01.12.2020 року у справі №915/880/20.

З огляду на викладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМПРОГРЕС залишається без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями ст. ст. 240, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282-285 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМПРОГРЕС залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 01.12.2020 року у справі №915/880/20 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.04.2021 року.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Н.М. Принцевська