РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.04.2021Справа № 910/1618/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Флексо Прінт Плюс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю « ТІ 2021»

про стягнення 82914,38 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Флексо Прінт Плюс» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІ 2021» про стягнення 82914,38 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором від 01.11.2019 № 01/11/19 -11.

Ухвалою суду від 09.02.2021 відкрито провадження у справі № 910/1618/21, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, процесуальні документи були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04210, м. Київ, вул. Прирічна, 11.

Станом на дату розгляду справи поштове відправлення № 606, яким направлено відповідачу ухвалу від 09.02.2021 про відкриття провадження у справі не було вручене під час доставки, про що вказано у довідці форми 20: "за закінченням встановленого терміну зберігання".

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/1618/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідач не скористався своїм правом, забезпеченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив суду не надав.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

01.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Флексо Прінт Плюс» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Джи Еф Ес Фреш Фекторі», змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТІ 2021" (покупець) було укладено договір поставки № 01/11/19 - 11.

Відповідно до п. 1.1. договору, на умовах даного договору постачальник зобов`язується виготовити та передати у власність покупця продукцію згідно затверджених оригінал - макетів, а покупець зобов`язується прийняти продукцію та оплатити її на умовах цього договору. Оригінал - макети затверджуються покупцем шляхом їх підписання і є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1. - 2.4. договору, ціни на продукцію обумовлюються сторонами та вказуються у видаткових накладних. Ціни на продукцію включають доставку по м. Києву. Основою для оплати продукції є рахунки - фактури постачальника, що оформлюються при кожному відвантаженні продукції. Загальну суму цього договору складає сума продукції, отриманої за всіма видатковими накладними. Покупець здійснює оплату наступним чином: - поставка продукції здійснюється по 100% передоплаті.

Відповідно до п. 2.6. договору, розрахунок за цим договором здійснюється в національній валюті України шляхом безготівкових розрахунків.

Відповідно до п. 2.7. договору, якщо покупцем порушені строки оплати, вказані у п. 2.4. договору, постачальник залишає за собою право змінювати ціни на розміщені раніше та на момент виникнення порушення не відвантажені партії продукції.

Відповідно до п. 3.1. договору, постачальник зобов`язується передати покупцю продукцію в строк встановлений та погоджений сторонами в бланку замовлення, але не менше 10 робочих днів з моменту отримання підтвердження постачальником замовлення. Якщо покупець дає замовлення на продукцію, для якої необхідно замовляти спеціальні висікальні форми, то дата виконання замовлення додатково обумовлюється сторонами з урахуванням часу виготовлення таких форми.

Відповідно до п. 4.1. договору, передача продукції за кількістю здійснюється у відповідності з супроводжувальними документами, а за якістю - згідно візуального огляду у відповідності із затвердженим оригінал - макетом, або документам, що підтверджують якість продукції. У разі невідповідності кількості фактично отриманої продукції з супровідними документами, покупець зобов`язаний повідомити постачальника протягом однієї доби з моменту отримання продукції. В іншому випадку продукція вважається отримана покупцем у повному обсязі.

Відповідно до п. 6.1. договору, у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору винна сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушення даного договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

Відповідно до п. 6.3. договору, у зв`язку зі значними валютними ризиками постачальника за імпортними зобов`язанням перед контрагентами, сторони домовились, що у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% неоплаченої суми, крім того - пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від неоплаченої суми.

Відповідно до п. 9.1. - 9.3. договору, договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2019, але в будь - якому випадку до виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Реорганізація будь - якої із сторін не є підставою для розірвання даного договору. Всі права та обов`язки за даним договором переходять до правонаступника. Договір вважається подовженим на наступний рік в тому випадку, якщо за один місяць до дати завершення дії договору ні одна із сторін не заявить про намір його розірвати.

До матеріалів справи додано: рахунок на оплату № СФ - 18/02/20 - 11 від 18.02.2020 на суму 27720,00 грн., видаткову накладну № РН - 18/02/20 - 10 від 18.02.2020 на суму 27720,00 грн., товарно - транспортну накладну № ТТН - 18/02/20 - 6 від 18.02.2020 на суму 27720,00 грн., податкову накладну від 18.02.2020 № 136 на суму 27720,00 грн., яку було отримано Державною податковою службою України 09.03.2020; рахунок на оплату № СФ - 28/02/20 - 8 від 28.02.2020 на суму 27720,00 грн., видаткову накладну № РН - 28/02/20 - 8 від 28.02.2020 на суму 27720,00 грн., товарно - транспортну накладну № ТТН - 28/02/20 - 8 від 28.02.2020 на суму 27720,00 грн., податкову накладну від 28.02.2020 № 294 на суму 27720,00 грн., яку було отримано Державною податковою службою України 13.03.2020; рахунок на оплату № СФ - 11/03/20 - 7 від 11.03.2020 на суму 27720,00 грн., видаткову накладну № РН - 11/03/20 - 9 від 11.03.2020 на суму 27720,00 грн., товарно - транспортну накладну № ТТН - 11/03/20 - 6 від 11.03.2020 на суму 27720,00 грн., податкову накладну від 11.03.2020 № 171, на суму 27720,00 грн., яку було отримано Державною податковою службою України 26.03.2020. Загалом було поставлено товару вартістю 83160,00 грн. Видаткові накладні та товарно-транспортні накладні підписані та скріплені печатками обох контрагентів

Згідно банківської виписки, наданої АТ «Креді Агріколь Банк» по рахунку НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Флексо Прінт Плюс» та оборотно - сальдової відомості ТОВ «Флексо Прінт Плюс» по рахунку № 361 за 2020 рік, відповідач перерахував на рахунок позивача 04.06.2020 грошові кошти в розмірі 2000,00 грн., 30.06.2020 грошові кошти у розмірі 1000,00 грн., 01.07.2020 грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. Загалом відповідачем було перераховано грошові кошти в розмірі 23000,00 грн за договором № 01/11/19-11 від 01.11.2019.

Доказів або відомостей про інші надходження грошових коштів від відповідача на користь позивача до матеріалів справи не додано.

Відповідач не скористався своїм правом забезпеченим ст. 165 ГПК України, відзив на позовну заяву, або доказів в спростування наведених позивачем обставин до матеріалів справи не додав.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

В договорі сторони обумовили оплату товару шляхом 100% попередньої оплати. Відповідачем не було виконано свого обов`язку зі здійснення 100% попередньої оплати за товар, проте позивачем було поставлено товар на загальну суму 83160,00 грн, який був у повному обсязі прийнятий відповідачем.

Приписом ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Після прийняття товару на загальну суму 83160,00 грн у відповідача виник обов`язок згідно ст. 538 та 692, 693 ЦК України оплатити отриманий товар у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково оплатив вартість товару у сумі 23000,00 грн, в зв`язку з чим сума заборгованості за поставлений товару відповідача перед позивачем становить 60160,00 грн.

З огляду на викладене вище, приписи чинного законодавства, умови укладеного між сторонами договору, докази додані до матеріалів справи, відповідач є таким, що не виконав свій обов`язок з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим, Суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати поставленого товару у розмірі 60160,00 грн. є обгрунтованою та такою що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також, позивачем на суму заборгованості з оплати поставленого товару було розраховано втрати від інфляції у розмірі 3193,45 грн., пеню у розмірі 7528,93 грн. та 12032,00 грн. штрафних санкцій згідно п. 6.3. договору, які позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.3. договору, у зв`язку зі значними валютними ризиками постачальника за імпортними зобов`язанням перед контрагентами, сторони домовились, що у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% неоплаченої суми, крім того - пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від неоплаченої суми.

За матеріалів справи вбачається, що позивачем було розраховано пеню: за видатковою накладною № РН - 18/02/20 - 10 від 18.02.2020 на суму 4720,00 грн. за загальний період з 19.02.2020 по 29.01.2021; за видатковою накладною № РН - 28/02/20 - 8 від 28.02.2020 за загальний період з 01.03.2020 по 29.01.2021 на суму 27720,00 грн.; за видатковою накладною № РН - 11/03/20 - 9 від 11.03.2020 за загальний період з 12.03.2020 по 29.01.2021 на суму 27720,00 грн.

Суд зазначає, що при розрахунку пені позивачем не було враховано припис ч. 6 ст. 232 ГК України. З огляду на приписи даної статті та статті 692 ЦК України, період розрахунку пені: за видатковою накладною № РН - 18/02/20 - 10 від 18.02.2020 мав бути визначений з 19.02.2020 по 19.08.2020; за видатковою накладною № РН - 28/02/20 - 8 від 28.02.2020 з 01.03.2020 по 01.09.2020; за видатковою накладною № РН - 11/03/20 - 9 від 11.03.2020 з 12.03.2020 по 12.09.2020.

Судом було виконано перерахунок нарахованої позивачем пені з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України. Згідно перерахунку Суду, загальний розмір пені що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 4648,54 грн.

Судом було виконано перерахунок нарахованого позивачем штрафу, передбаченого п. 6.3. договору, нарахованого за видатковими накладними № РН - 18/02/20 - 10 від 18.02.2020 на суму 4720,00 грн.; за видатковою накладною № РН - 28/02/20 - 8 від 28.02.2020 на суму 27720,00 грн.; за видатковою накладною № РН - 11/03/20 - 9 від 11.03.2020 на суму 27720,00 грн.

Згідно перерахунку Суду, розрахунок штрафу, здійснений позивачем, є обгрунтованим та арифметично вірним, а тому, позовна вимога щодо стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 12032,00 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

За змістом частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом було виконано перерахунок нарахованих позивачем втрат від інфляції з урахуванням періодів визначених у розрахунку до позовної заяви: за видатковою накладною № РН - 18/02/20 - 10 від 18.02.2020 на суму 4720,00 грн. за загальний період з 19.02.2020 по 29.01.2021; за видатковою накладною № РН - 28/02/20 - 8 від 28.02.2020 за загальний період з 01.03.2020 по 29.01.2021 на суму 27720,00 грн.; за видатковою накладною № РН - 11/03/20 - 9 від 11.03.2020 за загальний період з 12.03.2020 по 29.01.2021 на суму 27720,00 грн. За розрахунком Суду, розмір інфляційних втрат є більшим, ніж у визначеному позивачем розмірі. Однак, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч. 2 ст 237 ГПК України). Отже, втрати від інфляції підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі визначеному позивачем до стягнення, тобто, в сумі 3193,45 грн.

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, про наслідки, був повідомлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати поставленого товару у розмірі 60160,00 грн., втрат від інфляції у розмірі 3193,45 грн., пені у розмірі 4648,54 грн. та штрафу у розмірі 12032,00 грн.

Витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІ 2021» (04210, м. Київ, вул. Прирічна, буд. 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Флексо Прінт Плюс» (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 94 - А, ) заборгованість з оплати поставленого товару у розмірі 60160 (шістдесят тисяч сто шістдесят) грн. 00 коп., пеню у розмірі 4648 ( чотири тисячі шістсот сорок вісім) грн. 54 коп., втрати від інфляції у розмірі 3193 (три тисячі сто дев`яносто три) грн. 45 коп., штраф у розмірі 12032 ( дванадцять тисяч тридцять дві) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2191 ( дві тисячі сто дев`яносто одну) грн. 14 коп.

3. В частині стягнення пені з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІ 2021» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Флексо Прінт Плюс» у розмірі 2880,39 грн. - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко