ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 925/440/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання: Мартинюк М. О.,

за участю представників сторін:

позивача - Блоха Я. М. (адвоката), Чижова К. Л. (адвоката),

відповідача-1 - Мацака Я. М. (самопредставництво),

відповідача-2 - Козмінської М. В. (самопредставництво),

третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - не з`явилися,

третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Кірси В. В. (адвоката),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Азот"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 (колегія суддів: Тищенко О. В. - головуючий, Тарасенко К. В., Дикунська С. Я.) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Азот"

до 1) Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 2) Державного підприємства "Сетам",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 1) Приватного підприємства "Ажіо", 2) Приватного підприємства "Това"

про визнання недійсними електронних торгів з реалізації нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Азот" (далі - ПАТ "Азот") звернулося до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, правонаступником якого є Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Відділ ДВС), та до Державного підприємства "Сетам" (далі - ДП "Сетам") про визнання недійсними електронних торгів з реалізації дитячого садка "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого за адресою: АДРЕСА_1, організованих ДП "Сетам" за лотом № 269625, що відбулися 13.04.2018, та оформлених протоколом від 13.04.2018 № 326692 (далі - спірні електронні торги); звіту про визначення ринкової вартості об`єкта нерухомого майна, а саме: дитячого садка "ІНФОРМАЦІЯ_1", що належить ПАТ "Азот", станом на 16.02.2018 (далі - спірний звіт), складеного суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання - Приватним підприємством "Ажіо" (далі - ПП "Ажіо") і підписаного оцінювачем Кононенко Т. Б. від 06.03.2018.

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що під час проведення оцінки арештованого майна та електронних торгів з його реалізації мали місце порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Закону України "Про публічні закупівлі" та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 (далі - Порядок реалізації арештованого майна), які вплинули на результати торгів та призвели до порушення прав і законних інтересів позивача як власника арештованого майна.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 17.10.2018, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2019 та постановою Верховного Суду від 20.03.2019, закрито провадження у справі в частині вимоги про визнання недійсним спірного звіту.

2.2. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 17.10.2018, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2019, відмовлено ПАТ "Азот" повністю у задоволенні позову за вимогою про визнання недійсними спірних електронних торгів.

2.3. Постановою Верховного Суду від 20.03.2019 постанову Північного апеляційного господарського суду та рішення Господарського суду Черкаської області від 17.10.2018 у справі № 925/440/18 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

2.4. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.10.2019 (суддя Довгань К. І.) позов ПАТ "Азот" задоволено повністю. Визнано недійсними спірні електронні торги. Застосовано наслідки недійсності правочину шляхом повернення сторін договору у первісний стан - стягнуто з Відділу ДВС на користь переможця торгів Приватного підприємства "Това" (далі - ПП "Това") суму коштів у розмірі 6 154 600,00 грн, сплачених як вартість придбаного майна. Стягнуто з відповідачів на користь позивача по 881,00 грн судового збору.

2.5. Місцевий господарський суд виходив із того, що державний виконавець під час формування заявки на реалізацію дитячого садка "ІНФОРМАЦІЯ_1" за виконавчим провадженням № 54239464 не дотримався вимог пункту 2 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, внаслідок чого в заявці, поданій до ДП "Сетам", не було зазначено інформацію щодо земельної ділянки, на якій перебуває спірне майно (її правовий режим та розмір, кадастровий номер), що в свою чергу призвело до порушення пункту 9 розділу ІІІ Порядку реалізації арештованого майна в частині невідображення повної інформації про лот № 269625. Суд першої інстанції зазначив, що вказана обставина безпосередньо впливає на наявність купівельного попиту та кінцевого результату торгів, а також свідчить про порушення права боржника на забезпечення продажу майна за конкурентною ціною та погашення більшої кількості кредиторських вимог. Крім того, суд дійшов висновку, що у державного виконавця не було підстав для передачі на реалізацію дитячого садка "ІНФОРМАЦІЯ_1", оскільки у позивача станом на 29.01.2018 була відсутня заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску за січень - травень 2017 року у сумі 13 890 388,05 грн, що складало зміст вимоги Державної фіскальної служби України від 05.05.2017 № Ю-98-11-У у виконавчому провадженні № 54239464, за яким здійснювалася примусова реалізація спірного майна.

2.6. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 рішення Господарського суду Черкаської області від 18.10.2019 у справі № 925/440/18 скасовано. Прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ "Азот" до Відділу ДВС, ДП "Сетам" про визнання недійсними спірних електронних торгів з реалізації нерухомого майна. Вирішено стягнути з ПАТ "Азот" на користь Відділу ДВС судовий збір у розмірі 1 321, 50 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. Вирішено стягнути з ПАТ "Азот" на користь ДП "Сетам" судовий збір у розмірі 1 321, 50 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

2.7. Постанова господарського суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, спірні правовідносини виникли з юридичного факту укладення між Відділом ДВС та переможцем торгів правочину в результаті проведення електронних торгів, спрямованого на відчуження - набуття майна. Тому відповідачами в такій справі повинні бути організатор торгів і особа, визнана їх переможцем. Однак позов було подано позивачем лише до організаторів електронних торгів - ДП "Сетам" та Відділу ДВС, а покупця - переможця торгів ПП "Това" не залучено до справи як відповідача. Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений права на залучення до участі у справі співвідповідача чи заміну неналежного відповідача, суд дійшов висновку, що позов у цій справі не може бути задоволено.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2020, ПрАТ "Азот", що є правонаступником ПАТ "Азот", звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, а рішення Господарського суду Черкаської області від 18.10.2019 залишити в силі.

3.2. Скаржник вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушеннями норм матеріального та процесуального права, без належного дослідження доказів та без встановлення всіх обставин справи. Посилаючись на підстави касаційного оскарження, зокрема пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, ПрАТ "Азот" стверджує про неврахування Північним апеляційним господарським судом висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 927/1184/15 (щодо порушення прав власника майна у разі проведення електронних торгів із реалізації майна за ціною, яка є значно нижчою дійсної ринкової вартості спірного майна); від 18.03.2020 у справі № 639/4971/18, від 10.06.2020 у справі № 207/1194/17 (щодо визнання електронних торгів недійсними у зв`язку з неналежним встановленням державним виконавцем наявності чи відсутності правових підстав для подальшого примусового відчуження нерухомого майна). ПрАТ "Азот" посилається як на підставу касаційного оскарження на пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми пункту 9 розділу III Порядку реалізації арештованого майна та статей 203, 215, частини 2 статті 377 Цивільного кодексу України, частини 6 статті 120 Земельного кодексу України у подібних правовідносинах (щодо правових наслідків незазначення відомостей в інформаційному повідомленні про проведення електронних торгів про земельну ділянку, зокрема її кадастрового номера як однієї з істотних умов договору купівлі-продажу). Крім того, скаржник зазначає про порушення судом апеляційної інстанції частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України. ПрАТ "Азот" зауважує, що апеляційний господарський суд не обґрунтував того, яким чином незалучення ПП "Това" як відповідача у справі призвело до неправильного вирішення цієї справи. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції не дослідив суті позовних вимог та позбавив скаржника права на справедливий розгляд справи.

3.3. 26.02.2021 ДП "Сетам" засобами поштового зв`язку до суду касаційної інстанції подало відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач-2 просить поновити строк для подання відзиву на касаційну скаргу, прийняти відзив на касаційну скаргу до розгляду, залишити постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 без змін, а касаційну скаргу ПАТ "Азот" - без задоволення.

Клопотання ДП "Сетам" про поновлення строку для подання відзиву на касаційну скаргу мотивовано несвоєчасною передачею ухвали Верховного Суду від 10.02.2021 на виконання до представника ДП "Сетам" у зв`язку з підвищеною завантаженістю працівників юридичного відділу ДП "Сетам", їх роботою у режимі карантину та відправленням працівників підприємства на самоізоляцію у зв`язку з підтвердженням випадків захворювань на COVID-19.

Частиною 1 статті 295 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 10.02.2021 учасникам справи було встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 25.02.2021. Проте ДП "Сетам" відзив на касаційну скаргу подало 26.02.2021, що вбачається із поштового конверта, тобто поза межами зазначеного строку.

Згідно з частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Оскільки клопотання ДП "Сетам" не містить поважних причин для продовження строку на подання відзиву, колегія суддів вважає, що підстав для його задоволення немає.

За таких обставин відзив на касаційну скаргу відповідно до частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України залишається без розгляду як такий, що поданий після закінчення встановленого судом процесуального строку.

3.4. 15.03.2021 Відділ ДВС засобами поштового зв`язку до суду касаційної інстанції подав відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач-1 просить поновити строк для подання відзиву на касаційну скаргу, прийняти відзив на касаційну скаргу до розгляду, відмовити у задоволення касаційної скарги ПАТ "Азот", залишити без змін постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2020.

Клопотання Відділу ДВС про поновлення строку для подання відзиву на касаційну скаргу мотивовано неотриманням станом на день подання відзиву касаційної скарги ПАТ "Азот". Проте наведені доводи спростовуються доказами направлення копії касаційної скарги Відділу ДВС, наданими у додатку до касаційної скарги (а.с. 33, 37, т. 8).

Як було зазначено, ухвалою Верховного Суду від 10.02.2021 учасникам справи було встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 25.02.2021. Однак відзив на касаційну скаргу подано Відділом ДВС 15.03.2021, що вбачається із поштового конверта, тобто поза межами зазначеного строку.

Відповідно до частини 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Оскільки клопотання Відділу ДВС не містить поважних причин для продовження строку на подання відзиву, колегія суддів вважає, що підстав для його задоволення немає.

За таких обставин відзив Відділу ДВС на касаційну скаргу відповідно до частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України залишається без розгляду як такий, що поданий після закінчення встановленого судом процесуального строку.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Як установили господарські суди попередніх інстанцій, 05.02.2018 заступником начальника Відділу ДВС у виконавчому провадженні № 54239464 з примусового виконання вимоги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 05.05.2017 № Ю-98-11-У про стягнення з ПАТ "Азот" заборгованості в сумі 13 890 388,05 грн у присутності двох понятих і фізичної особи-підприємця Кононенко Т. Б. (як експерта-спеціаліста) було проведено опис та арешт нерухомого майна, що належить боржнику, а саме: дитячого садка "ІНФОРМАЦІЯ_1", який знаходиться на АДРЕСА_1 (далі - нерухоме майно).

4.2. На підставі постанови Відділу ДВС від 05.02.2018, яка 06.02.2018 із супровідним листом від 05.02.2018 № 901 була надіслана позивачу, описане та арештоване нерухоме майно було передано на відповідальне зберігання Кононенко Т. Б . Постанову Відділу ДВС від 05.02.2018 позивач отримав 08.02.2018.

4.3. Стягувач чи боржник у виконавчому провадженні № 54239464 у 10-денний строк з дня винесення постанови про арешт нерухомого майна боржника від 05.02.2018 не повідомили державного виконавця про визначену ними вартість арештованого майна, тому 16.02.2018 заступник начальника Відділу ДВС виніс постанову у вказаному виконавчому провадженні про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ПП "Ажіо" для оцінки арештованого нерухомого майна боржника. Зазначений суб`єкт оціночної діяльності був визначений державним виконавцем самостійно без застосування електронної системи закупівель.

4.4. 16.02.2018 Відділ ДВС як замовник, а ПП "Ажіо" як виконавець і Головне управління юстиції у Черкаській області як платник уклали між собою договір на проведення оцінки майна № 405/18, згідно з яким замовник доручив, а виконавець узяв на себе зобов`язання виконати роботи з оцінки нерухомого майна, а платник зобов`язався оплатити роботи за договірною ціною згідно з актом виконаних робіт.

4.5. 06.03.2018 оцінювач ПП "Ажіо" Кононенко Т. Б. на підставі постанови державного виконавця від 16.02.2018 про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта - господарювання для оцінки арештованого нерухомого майна боржника у виконавчому провадженні № 54239464 та договору на проведення оцінки майна від 16.02.2018 № 405/18, склав звіт про оцінку майна і надав відповідачу висновок суб`єкта оціночної діяльності про вартість нерухомого майна, яка становила 6154 600,00 грн без урахування ПДВ. У зазначеному висновку зазначено, що земельна ділянка не була об`єктом оцінки та не є власністю боржника.

4.6. Суди зазначили, що Відділ ДВС надіслав ПАТ "Азот" 07.03.2018 висновок суб`єкта оціночної діяльності про вартість нерухомого майна від 06.03.2018 рекомендованим листом від 06.03.2018 № 1727 зі штрихкодовим ідентифікатором № 341, що підтверджується фіскальним чеком відділення поштового зв`язку м. Черкаси № 18 Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" від 07.03.2018 № 4548. Головний державний виконавець Відділу ДВС Вельган О. В. у заяві свідка від 22.05.2018 надала пояснення щодо направлення копії зазначеного висновку від 06.03.2018 боржнику.

Суди установили, що позивач визнав факт одержання ним 12.03.2018 поштового відправлення Відділу ДВС зі штрихкодовим ідентифікатором № 341, проте ПАТ "Азот" стверджувало, що одержало не висновок суб`єкта оціночної діяльності про вартість нерухомого майна від 06.03.2018, а супровідний лист Відділу ДВС від 05.03.2018 № 1686 та постанову про відкриття виконавчого провадження № 55926807 від 05.03.2018. Суди зазначили, що інших доказів на підтвердження своїх доводів позивач не надав.

4.7. Місцевий господарський суд визнав доведеним факт надсилання Відділом ДВС позивачу 07.03.2018 висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість нерухомого майна від 06.03.2018 рекомендованим листом зі штрихкодовим ідентифікатором № 341.

4.8. 07.03.2018 Відділ ДВС подав ДП "Сетам" заявку від 07.03.2018 № 1728 на реалізацію на електронних торгах арештованого у виконавчому провадженні № 54239464 нерухомого майна позивача вартістю 6 154 600,00 грн без ПДВ. Також було подано спірний звіт про оцінку майна та висновок суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про вартість нерухомого майна від 06.03.2018.

ДП "Сетам" на підставі отриманої заявки від 07.03.2018 № 1728 у встановлений Порядком реалізації арештованого майна строк вніс до Системи інформаційного повідомлення про електронні торги інформацію про майно та сформував лот торгів № 269625, після чого була визначена дата проведення електронних торгів - 13.04.2018, яка автоматично відобразилась у відповідному інформаційному повідомленні на веб-сайті щодо реалізації майна.

У заявці Відділу ДВС від 07.03.2018 № 1728 та у відомостях, внесених ДП "Сетам" до Системи інформаційного повідомлення про електронні торги по лоту № 269625, інформація про земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно, її правовий режим і розмір та її кадастровий номер відсутні.

4.9. Суди установили, що нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 8813 м2, кадастровий номер: 000110011. Земельна ділянка використовується позивачем на підставі договору оренди, укладеного з Черкаською міською радою.

4.10. 13.04.2018 відбулися спірні електронні торги з реалізації лота № 269625 - нерухомого майна за стартовою ціною 6 154 600,00 грн, переможцем яких став учасник 4, а саме ПП "Това" з найвищою ціновою пропозицією 6 154 600,00 грн, що оформлено протоколом проведення електронних торгів від 13.04.2018 № 326692.

4.11. 27.04.2018 після оплати ПП "Това" повної ціни придбаного на спірних електронних торгах нерухомого майна, старший державний виконавець Відділу ДВС склав акт про проведені електронні торги, який був затверджений начальником відділу.

4.12. Спір виник у зв`язку з наявністю/відсутністю підстав для визнання недійсними електронних торгів з реалізації нерухомого майна.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на таке.

5.2. Касаційну скаргу з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 927/1184/15 (щодо порушення прав власника майна у разі проведення електронних торгів із реалізації майна за ціною, яка є значно нижчою дійсної ринкової вартості спірного майна); від 18.03.2020 у справі № 639/4971/18, від 10.06.2020 у справі № 207/1194/17 (щодо визнання електронних торгів недійсними у зв`язку з неналежним встановленням державним виконавцем наявності чи відсутності правових підстав для подальшого примусового відчуження нерухомого майна).

5.3. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскарження судових рішень з підстави, передбаченої цим пунктом, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.4. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

5.5. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України у цьому випадку не підтвердилися, з огляду на наступне.

5.6. Предметом позову у справі № 925/440/18, що розглядається, є визнання недійсними електронних торгів з реалізації нерухомого майна. Підставою позову зазначено порушення положень чинного законодавства під час проведення спірних торгів.

5.7. Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/856/17 та від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 зроблено висновок, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Ухвалюючи судове рішення у справі про визнання недійсним правочину, укладеного за результатами проведення електронних торгів, порушеної за позовом учасника електронних торгів як відповідачі мають залучатися всі сторони правочину (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/856/17).

Такої ж позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 06.02.2018 у справі № 911/845/17 та від 14.03.2018 у справі № 910/1454/17, в яких зазначено, що відчуження майна на спірних електронних торгах належить до угод купівлі-продажу, що є багатостороннім правочином, і під час подання позову про його оскарження такий позов подається до решти сторін цього правочину, з якими є матеріально-правовий спір, і ці сторони мають бути залучені до участі у справі. Відповідачами у справі, окрім організаторів електронних торгів, залучається також особа, визнана їх переможцем.

Отже, належним суб`єктним складом, а відтак сторонами спору про визнання аукціону та його результатів недійсними є склад учасників за участю продавця, переможця аукціону та організатора цього аукціону (висновок сформований у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 14/325"б", який згодом був підтриманий Верховним Судом у постановах від 18.08.2020 у справі № 5023/4363/12 та від 16.09.2020 у справі № 5006/5/39б/2012).

Як правильно встановив суд апеляційної інстанції, позов у даній справі подано позивачем лише до організаторів електронних торгів - Відділу ДВС та ДП "Сетам", а покупця ПП "Това" - переможця торгів позивач не визначив відповідачем у справі та відповідно місцевий господарський суд не залучив ПП "Това" до участі у справі як відповідача.

Відповідно до частин 1- 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Таким чином, на позивача покладено обовязок визначати відповідача/відповідачів у справі. Залучення відповідача/співвідповідача у справі здійснюється лише судом першої інстанції за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання (у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження). У разі спливу зазначених строків та необхідності залучення відповідача до участі у справі на позивача покладається обов`язок довести факт своєї необізнаності щодо необхідності залучення належного відповідача/співвідповідача. Можливість залучення до участі у справі відповідача/співвідповідача в апеляційного суду відсутня, оскільки відповідно до пункту 1 частини 1 статті 267 Господарського процесуального кодексу України (у редакції на момент відкриття апеляційного провадження) суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення господарського суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Суд під час розгляду справи повинен вирішувати спір, виходячи зі складу сторін, які визначені позивачем, і не вправі зі своєї ініціативи без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що електронні торги є договором купівлі-продажу, однак до справи не залучено сторону цього договору - покупця нерухомого майна.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, правильно встановив характер спірних правовідносин та визначив норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин. Взявши до уваги те, що переможця електронних торгів - ПП "Това" не залучено до участі у справі як відповідача, а також те, що суд апеляційної інстанції на стадії перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку позбавлений такої можливості, апеляційний господарський суд обґрунтовано відмовив у позові.

5.8. Доводи касаційної скарги про неврахування судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 927/1184/15 (щодо порушення прав власника майна у разі проведення електронних торгів із реалізації майна за ціною, яка є значно нижчою дійсної ринкової вартості спірного майна); від 18.03.2020 у справі № 639/4971/18, від 10.06.2020 у справі № 207/1194/17 (щодо визнання електронних торгів недійсними у зв`язку з неналежним встановленням державним виконавцем наявності чи відсутності правових підстав для подальшого примусового відчуження нерухомого майна), не підтверджують неправильного застосування судом апеляційної інстанції положень статей 216, 650, 655, 656, 658 Цивільного кодексу України та Порядку реалізації арештованого майна у спірних правовідносинах.

5.9. Так, у постанові Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 927/1184/15, на яку посилається скаржник, про визнання недійсними результатів електронних торгів, акта про проведені електронні торги та свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів, викладено висновок про те, що "проведення електронних торгів з реалізації майна за ціною, яка є значно нижчою дійсної ринкової вартості спірного майна на час проведення торгів, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів. Ціна, за якою майно реалізується на торгах, безпосередньо впливає на обсяг зобов`язань боржника, які будуть погашені під час виконавчого провадження з примусового виконання судових рішень, що свідчить про порушення її прав спірним правочином".

У постановах Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 639/4971/18 та від 10.06.2020 у справі № 207/1194/17, на які посилається скаржник, про визнання недійсними електронних торгів, скасування протоколу та акта про проведення електронних торгів, на думку скаржника, викладені висновки про те, що відсутність на момент проведення електронних торгів правових підстав для передачі майна для реалізації на електронних торгах є підставою для визнання таких торгів недійсними.

Отже, висновок Верховного Суду у справі № 927/1184/15, на який посилається скаржник, стосується порушень вимог законодавства під час проведення електронних торгів, зокрема щодо продажу майна за значно нижчою ціною від ринкової, а висновок Верховного Суду у справі № 639/4971/18 у справі № 207/1194/17 - наявності/відсутності підстав для проведення електронних торгів, проте згадані скаржником висновки не стосуються суб`єктного складу учасників спору про визнання недійсними електронних торгів з реалізації нерухомого майна, тому не свідчать про необхідність їх врахування судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові.

Крім того, у справі, що розглядається, апеляційний господарський суд установив, що суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та обов`язки ПП "Това", що не було залучене до участі у справі як відповідач, а тому дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ "Азот" до Відділу ДВС, ДП "Сетам" про визнання недійсними електронних торгів з реалізації нерухомого майна. Наведене свідчить про відмінність установлених фактичних обставин у справі, що розглядається, та справах, на які посилається скаржник.

5.10. Також ПрАТ "Азот" посилається як на підставу касаційного оскарження на пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми пункту 9 розділу III Порядку реалізації арештованого майна та статті 203, 215, частини 2 статті 377 Цивільного кодексу України, частини 6 статті 120 Земельного кодексу України у подібних правовідносинах (щодо правових наслідків незазначення відомостей в інформаційному повідомленні про проведення електронних торгів про земельну ділянку, зокрема її кадастрового номера, як однієї з істотних умов договору купівлі-продажу).

В контексті наведених доводів Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові не посилався на пункт 9 розділу III Порядку реалізації арештованого майна та статті 203, 215, частину 2 статті 377 Цивільного кодексу України, частину 6 статті 120 Земельного кодексу України, не мотивував своє рішення цими положеннями та не застосовував зазначені норми, оскільки дійшов висновку про те, що суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та обов`язки ПП "Това", що не було залучене до участі у справі як відповідач. Зазначені обставини свідчать про відсутність у Верховного Суду підстав для формування висновку у цій справі щодо питання застосування наведених положень чинного законодавства.

5.11. За таких обставин наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.

5.12. З приводу підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, який, зокрема, відсилає до пункту 1 частини 3 статті 310 цього Кодексу, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

Таким чином, за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

За таких обставин доводи скаржника про неповне дослідження судом апеляційної інстанції зібраних у справі доказів є недостатніми за умови непідтвердження підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови з цієї підстави.

5.13. Колегія суддів зауважує, що статтею 296 Господарського процесуального кодексу України визначено вичерпний перелік підстав закриття касаційного провадження.

Тому у разі, коли після відкриття касаційного провадження виявилося, що передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстава не була підтверджена, Верховний Суд має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанцій без змін, а не закривати касаційне провадження.

5.14. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 910/12765/19, від 05.11.2020 у справі № 922/3472/19, від 10.11.2020 у справі № 912/441/18, від 19.11.2020 у справі № 912/217/18.

5.15. Отже, викладені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 і 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції із зазначених підстав.

5.16. Таким чином, суд апеляційної інстанції, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ "Азот" до Відділу ДВС, ДП "Сетам" про визнання недійсними електронних торгів з реалізації нерухомого майна, оскільки дійшов висновку про те, що суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та обов`язки ПП "Това", що не було залучене до участі у справі як відповідач.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду, після подання касаційної скарги.

6.3. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

6.4. За змістом статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.5. Оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не отримали підтвердження під час касаційного провадження, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

6.6. Ураховуючи межі перегляду справи у касаційній інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, підстав для задоволення касаційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції немає.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Азот" залишити без задоволення.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2020 у справі № 925/440/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак