номер провадження справи 5/24/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2021 Справа № 908/292/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП (01010, м. Київ, вул. І.Мазепи, буд.6, )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Завод Дніпровська хвиля (69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 36, )

про стягнення 266 162,09 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: Сушко Т.В., ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1042840 від 07.04.2021 р. (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП001715 від 26.06.2018 р.)

Від відповідача: не з`явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

03.02.2021 р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП від 28.01.2021 р. за вих. №191 (вх. №905/08-07/21 від 03.02.2021 р.) до Товариства з обмеженою відповідальністю Завод Дніпровська хвиля про стягнення 266 162,09 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2021 р. справу №908/292/21 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 08.02.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/292/21 в порядку спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 5/24/21. Перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 03.03.2021 р. об 10 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнано обов`язковою.

Ухвалою суду від 03.03.2021 р. оголошено перерву з розгляду справи по суті до 07.04.2021 р. о 10 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Запропоновано відповідачу виконати вимоги ухвали суду, а саме надіслати на адреси позивача та суду копію відзиву на позовну заяву та додані до нього документи, докази направлення (фіскальний чек, опис вкладення у цінний лист) надати суду у визначений строк.

В судовому засіданні 07.04.2021 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судові засідання здійснювались із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу на комплексі «Акорд».

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, зазначивши, що 27.02.2018р. між ТОВ ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП та ТОВ Завод Дніпровська хвиля укладено договір постачання природного газу №3-97/2018. На виконання умов вказаного договору позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ у липні 2019 р. на суму 199 214,95 грн. Однак, відповідач оплату за отриманий газ не здійснив. Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 58 187,14 грн., 3% річних в сумі 8 760,00 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 15, 526, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 265 Господарського кодексу України, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце призначеного судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення на його адресу відповідних ухвал суду. Клопотань про розгляд справи без уповноваженого представника відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Письмовий відзив на позовну заяву до суду не надіслав.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманого судом з офіційного сайту Міністерства юстиції України: https://usr.minjust.gov.ua, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю Завод Дніпровська хвиля () є 69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 36.

Саме за вказаною адресою здійснювалось листування з відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що копії ухвал Господарського суду Запорізької області від 08.02.2021 р. про відкриття провадження у справі №908/292/21 та від 03.03.2021р. про оголошення перерви з розгляду справи по суті, які були направлені на адресу відповідача, повернулись до суду з відміткою УДППЗ «Укрпошта» причина повернення «організації немає».

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п. 2).

Отже, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце призначених судових засідань, не скористався своїм правом на подання до матеріалів справи письмового відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 27.02.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Завод Дніпровська хвиля (далі - Споживач) укладено договір постачання природного газу №З-97/2018, відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу природний газ, в обсягах, за ціною та у порядку передбачених договором, а Споживач зобов`язується прийняти газ та оплатити Постачальнику його вартість у розмірах, в строки, порядку та на умовах, передбачених Договором.

Відповідно до п.3.1. договору, Споживач, зобов`язаний оплатити вартість місячного обсягу природного газу, вказаного у заявці Споживача, а за відсутністю заявки Споживача, місячного обсягу природного газу (планового), зазначеного у п. 1.2. Договору, на рахунок Постачальника на підставі підписаного сторонами Акту приймання-передачі Газу (за звітний місяць) до 10-го числа місяця, наступного за звітним (місяцем поставки).

Згідно пункту 4.3. договору, приймання-передача газу, поставленого Постачальником та прийнятого Споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних Актів приймання-передачі, які є невід`ємними частинами цього Договору, і які є підставою для проведення Споживачем остаточних розрахунків за поставлений природний газ у звітному місяці.

Відповідно до підпункту 5.1.2 Договору Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього Договору.

У пункті 7.2. договору визначено, що у випадку порушення Споживачем розміру або строку (п. 3.1. договору) оплати поставленого Постачальником природного газу у відповідному місяці Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення від суми заборгованості.

Пунктом 10.1. договору передбачено, що цей договір є укладеним з дати його підписання Сторонами, скріплення їх підписів печатками та діє до 31 грудня 2018 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах, якщо не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії договору жодною із Сторін не буде направлено іншій Стороні письмове повідомлення про припинення строку дії договору.

Також, 27.06.2019 р. між сторонами укладено Додаткову угоду №07-2019 до договору постачання природного газу №З-37/2018 від 27.02.2018 р., у пункті 1.1. якої сторони узгодили, що ціна на природний газ, який буде постачатися з 01.07.2019 р. за 1000 куб.м. встановлюється в національній валюті України гривні і складає без урахування вартості податку на додану вартість 5000,00 грн. До вартості природного газу додається компенсація вартості послуг замовленої потужності, яка складає без урахування податку на додану вартість 157,19 грн. за 1000 куб.м. Крім того ПДВ в розмірі 20% - 1031,44 грн. Разом за 1000 куб.м. 6188,63 грн. з урахуванням ПДВ та компенсації послуг замовленої потужності 188,63 грн.

Відповідно до п. 2 цієї Додаткової угоди, інші умови договору залишаються незмінними і сторони підтверджують по ним свої зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарське зобов`язання виникає в тому числі і з господарського договору.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Вимогами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплати за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 ГК України).

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ у липні 2019 р. на суму 199 214,95 грн., що підтверджується Актом приймання - передачі природного газу №3 від 31.07.2019р., який підписаний та скріплений печатками обох підприємств, без жодних зауважень.

Отже, відповідач відповідно до умов п.3.1. договору повинен був здійснити остаточний розрахунок за поставлений газ у липні 2019 р. до 10.08.2019 р.

08.11.2019 р. ТОВ «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» направило на адресу ТОВ Завод Дніпровська хвиля претензію від 31.10.2019 р. за вих. №2773 про сплату заборгованості за отриманий газ в розмірі 199 214,95 грн., пеню в розмірі 15 216,75 грн. та 3% річних в сумі 1 342,65 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 08.11.2019 р. та поштовою накладною №48 від 08.11.2019 р.

Однак, відповіді від відповідача на зазначену претензію, позивачу не надходило.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів сплати заборгованості за отриманий природний газ у липні 2019 р. на суму 199 214,95 грн., отже вказані вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування позивачем пені за період з 10.08.2019 р. по 25.01.2021 р. в розмірі 58 187,14 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до статті 551 ЦК України, розмір неустойки встановлюється договором.

У пункті 7.2. договору визначено, що у випадку порушення Споживачем розміру або строку (п. 3.1. договору) оплати поставленого Постачальником природного газу у відповідному місяці Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення від суми заборгованості.

Суд перевіривши розрахунок пені, наданого позивачем, зазначає, у п.7.2. договору сторони не погодили, що нарахування пені може здійснюється за весь період порушення зобов`язань, а отже суд вважає за необхідне в цій частині застосувати положення ч. 6 ст. 232 ГК України, у кому зазначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, відповідно до розрахунку суду, сума пені за період з 10.08.2019 р. до 07.02.2020р. (за 182 дні) становить 30 652,50 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Щодо нарахування позивачем 3% річних в розмірі 8 760,00 грн. за період з 10.08.2019р. по 25.01.2021 р., суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевіривши розрахунки 3% річних, наданого позивачем зазначає, що він здійснений з урахуванням строку оплати по Акту приймання - передачі природного газу №3 від 31.07.2019 р., передбаченого у п. 3.1. договору, отже розрахунок є вірним, відповідає вимогам чинного законодавства, а тому 3% річних в сумі 8 760,00 грн. підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод Дніпровська хвиля (69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 36, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП (01010, м. Київ, вул. І.Мазепи, буд.6, ) суму основного боргу за договором постачання природного газу №З-97/2018 від 27.02.2018 р. в розмірі 199 214 (сто дев`яносто дев`ять тисяч двісті чотирнадцять) грн. 95 коп., пеню в сумі 30 652 (тридцять тисяч шістсот п`ятдесят дві) грн. 50 коп., 3% річних в сумі 8 760 (вісім тисяч сімсот шістдесят) грн. 00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 579 (три тисячі п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 41 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

У зв`язку з перебування судді Проскурякова К.В. у відрядженні з 12.04.2021 р. по 16.04.2021 р. повне рішення складено та підписано: 19.04.2021 р.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.