ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

12.04.2021 Справа № 917/126/21

Суддя Мацко О.С. , розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансгазпром», 01014, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз збут», 36000, м. Полтава, вул. Козака, 2-А,

про стягнення 14 836 845,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

05.04.2021р. на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз збут» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансгазпром» про зобов"язання виконати умови договору від 27.02.2020р. з урахуванням додаткової угоди №9 від 28.09.2020р. та клопотання про продовження процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви.

Дослідивши подані матеріали, суд дійшов до наступних висновків:

Згідно ст.180 ГПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Отже, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії (частина 1 статті 118 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 15.02.2021р. відкрито провадження у справі та встановлено строки на подання заяв по суті спору, зокрема, на подання відзиву на позов з урахуванням ст.165 ГПК України встановлено строк - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Дана ухвала отримана відповідачем 22.02.2021р. (а.с.42 - поштове повідомлення про вручення). Відтак, строк на подання відзиву на позов та зустрічної позовної заяви сплинув 09.03.2021р.

Відповідачем зустрічна позовна заява подана з пропуском встановленого строку з клопотанням про продовження процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви. Вирішуючи дане клопотання, суд звертається до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 03.12.2018р. у справі №904/5995/16:

Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною четвертою цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Отже, пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли ГПК України встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Зі змісту наведеної норми випливає, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судомі який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Разом з тим на відміну від поновлення процесуального строку, вирішення судом питання про продовження процесуального строку не обумовлене вчиненням учасником процесуальної дії. Навпаки, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена.

При цьому із правового контексту наведених норм вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено стороною, та чи підлягає він відновленню.

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Разом з тим, в аспекті зазначеного суд вважає за доцільне також звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016.

У будь-якому разі на суд покладено обов`язок надавати оцінку обґрунтованості причин пропуску строку, у тому числі суд має звернути увагу, наскільки швидко й сумлінно діяла сторона при вчиненні відповідної процесуальної дії та мотивувати підстави поновлення цього строку.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Тобто за змістом вищенаведених норм господарського процесу, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Положення ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, пов`язують можливість поновлення пропущеного процесуального строку з обов`язковою наявністю поважних причин пропуску відповідного строку, при цьому не ставить можливість такого поновлення в залежність від тривалості прострочення.

При цьому поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Клопотання про поновлення строку для подання зустрічної позовної заяви повинно містити належне та достатнє обґрунтування (з документовим підтвердженням) причин пропуску цього строку.

Відтак, в даному випадку відповідач звертається до суду з зустрічною позовною заявою з пропуском процесуального строку та з клопотанням про його продовження, що суперечить ст.119 ГПК України, яка не передбачає продовження процесуального строку, встановленого судом, що вже закінчився. Отже, клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, зустрічна позовна заява підлягає поверненню заявнику на підставі ч.6 ст.180 ГПК України. Повернення зустрічної позовної заяви не є порушенням права сторони на доступ до суду, оскільки не позбавляє права звернутися до суду з даним позовом у загальному порядку.

Керуючись статтями 118-119, 165,180,234 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання ТОВ " Полтавагаз збут" про продовження процесуального строку на подання зустрічного позову.

2. Зустрічну позовну заяву повернути ТОВ " Полтавагаз збут".

3. Копію ухвали та зустрічну позовну заяву з додатками направити ТОВ " Полтавагаз збут".

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення (у разі неявки всіх учасників справи з моменту її підписання суддею (суддями) та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту оголошення (підписання) (ч.3 ст.226, ст.ст.235,255 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.С.Мацко