ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2021 р. Справа№ 910/8593/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників зазначених в протоколі від 07.04.2021р.

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 року

у справі № 910/8593/20 (Суддя Чебикіна С.О. )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр"

до Національного агентства з питань запобігання корупції,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Голова Національного агентства з питань запобігання корупції Новіков Олександр Федорович

про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування

шкоди 1 млн.грн

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача в якому просив:

- визнати недостовірною, такою, що принижує ділову репутацію, інформацію, поширену відповідачем від ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13:24 год. у мережі Інтернет, на офіційній сторінці в соціальній мережі Facebook та на офіційному веб-сайті НАЗК під спільним заголовком: "Справа компанії "Алтаюр": НАЗК виявило зловживання понад 9 млн грн", а саме: -"Алтаюр" зі свого боку не погодився на перегляд умов оренди; - "ІНФОРМАЦІЯ_2", "Завдяки внутрішньому розслідуванню НАЗК виявило факт зловживання під час забезпечення тривалої оренди обладнання для Єдиного реєстру декларацій", "За результатами їх (матеріалів внутрішнього аудиту НАЗК) розгляду НАБУ зареєструвало кримінальне провадження за фактом корупційного правопорушення (ч.2 ст. 364 Кримінального Кодексу)"; - "…НАЗК орендувало обладнання в компанії "Алтаюр", вартість якого складала в різні роки від 2,37 до 3,2 млн грн", "Вартість обладнання, яке передається в оренду";

- визнати недостовірною інформацією, поширену Головою НАЗК Олександром Новіковим під час онлайн-брифінгу 01.06.2020 року о 12:30 год. в соціальній мережі Facebook у відповідь на питання ОСОБА_2 "Українські новини" та ОСОБА_3 "єПраво" "Кому належить обладнання, на якому наразі функціонує Єдиний державний реєстр декларацій? Чому НАЗК не сплачує за обладнання, на якому функціонує Єдиний державний реєстр декларацій, та не повертає його власнику?", а саме твердження: "… Платники податків сплатили 11 млн грн за обладнання, яке коштує 3 млн грн", та "…Тобто, за обладнання, яке коштує 3 млн грн, власник хотів отримати від громадян України 16,5 млн грн";

- зобов`язати відповідача спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом розміщення на офіційному веб-сайті НАЗК та на офіційній сторінці НАЗК в соціальній мережі Facebook, де була поширена така інформація, оголошення про її недостовірність з огляду на неправдивість та неповність такої інформації, та шляхом оприлюднення резолютивної частини ухваленого у справі судового рішення;

- стягнути з відповідача шкоду, завдану діловій репутації позивача у розмірі 1 000 000 грн. на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України та ст. 30 ЗУ "Про інформацію".

Позов мотивований тим, що поширена відповідачем неповна та перекручена інформація стосувалася безпосередньо особи позивача є недостовірною та неправдивою, яка порушує особисті немайнові права та завдає шкоди діловій репутації позивача.

21.07.2020 року представником позивача через канцелярію Господарського суду м. Києва надано заяву про зміну предмету позову, в якій позивач просив суд:

- визнати недостовірною, такою, що принижує ділову репутацію, інформацію, поширену відповідачем від ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13:24 год. у мережі Інтернет, на офіційній сторінці в соціальній мережі Facebook та на офіційному веб-сайті НАЗК під спільним заголовком: "Справа компанії "Алтаюр": НАЗК виявило зловживання понад 9 млн грн", а саме: -"Алтаюр" зі свого боку не погодився на перегляд умов оренди; - "ІНФОРМАЦІЯ_2", "Завдяки внутрішньому розслідуванню НАЗК виявило факт зловживання під час забезпечення тривалої оренди обладнання для Єдиного реєстру декларацій", "…вартість якого (прим. Обладнання компанії ТОВ "Алтаюр") складала в різні роки від 2,37 до 3,2 млн грн", "За результатами внутрішнього аудиту було виявлено ознаки неправомірної вигоди в розмірі 9,4 млн грн", "…оскільки запропоновані компанією (прим. Компанією ТОВ "Алтаюр") умови не відповідали погодженим під час проведення переговорної процедури. "Алтаюр" зі свого боку не погодилася на перегляд умов оренди", "За результатами їх (матеріалів внутрішнього аудиту НАЗК) розгляду НАБУ зареєструвало кримінальне провадження за фактом корупційного правопорушення (ч.2 ст. 364 Кримінального Кодексу)", "Вартість обладнання, яке передається в оренду: 2020 рік (договір було повернено компанії "Алтаюр" як такий, умови якого не відповідають погодженим під час проведення переговорної процедури закупівлі - 2 659 308,17 грн (станом на 01.01.2020), 2019 рік - 3 204 585,90 грн (станом на 01.01.2019), 2018 рік - 2 686 855,47 грн (станом на 01.01.2018), 2017 рік - 3 051 203,93 грн (станом на 01.01.2017)"

- визнати недостовірною інформацією, поширену Головою НАЗК Олександром Новіковим під час онлайн-брифінгу 01.06.2020 року о 12:30 год. в соціальній мережі Facebook у відповідь на питання ОСОБА_2 "Українські новини" та ОСОБА_3 "єПраво" "Кому належить обладнання, на якому наразі функціонує Єдиний державний реєстр декларацій? Чому НАЗК не сплачує за обладнання, на якому функціонує Єдиний державний реєстр декларацій, та не повертає його власнику?", а саме твердження: "… Платники податків сплатили 11 млн грн за обладнання, яке коштує 3 млн грн", та "…Тобто, за обладнання, яке коштує 3 млн грн, власник хотів отримати від громадян України 16,5 млн грн";

- зобов`язати відповідача спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом розміщення на офіційному веб-сайті НАЗК та на офіційній сторінці НАЗК в соціальній мережі Facebook, де була поширена така інформація, оголошення про її недостовірність з огляду на неправдивість та неповність такої інформації, та шляхом оприлюднення резолютивної частини ухваленого у справі судового рішення;

- стягнути з відповідача шкоду, завдану діловій репутації позивача у розмірі 1 000 000 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 року у справі №910/8593/20 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 року у справі №910/8593/20 повністю ту ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр". Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Мартюк А.І., судді Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 року задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 року у справі №910/8593/20 та поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 року у справі №910/8593/20. Розгляд справи призначено на 17.03.2021 року.

02.03.2021 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 року у справі №910/8593/20 без змін.

16.03.2021 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

16.03.2021 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2021 року задоволено клопотання представника Національного агентства з питань запобігання корупції про відкладення розгляду справи. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" відкладено на 07.04.2021р.

29.03.2021 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі.

Представник позивача у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 року у справі №910/8593/20 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів у поясненнях, наданих у судовому засіданні, проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

07.04.2021р. представники третьої особи у судове засідання не з`явились. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодекс) України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційній сторінці НАЗК в соціальній мережі Facebook та на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції у розділі "Новини" опубліковано інформаційну статтю під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2 ", в якій зазначено: "Завдяки внутрішньому розслідуванню Національне агентство з питань запобігання корупції (НАЗК) виявило факт зловживання під час забезпечення тривалої оренди обладнання для Єдиного реєстру декларацій. Так, протягом трьох років НАЗК орендувало обладнання в компанії "Алтаюр", вартість якого складала в різні роки від 2,37 до 3,2 млн грн. За оренду НАЗК сплатило підприємству 11,5 млн грн. За результатами внутрішнього аудиту було виявлено ознаки неправомірної вигоди в розмірі 9,4 млн грн. У січні 2020 року між "Алтаюр" та НАЗК розпочалися переговори щодо повторного укладання договору на оренду того ж самого обладнання. "Алтаюр" запропонувала встановити вартість оренди на 2020 рік у розмірі 5,1 млн грн. При цьому балансова вартість обладнання на поточний рік була визначена у розмірі 2,66 млн грн. Нове керівництво НАЗК відмінило відповідну закупівлю, оскільки запропоновані компанією умови не відповідали погодженим під час проведення переговорної процедури. "Алтаюр" зі свого боку не погодилася на перегляд умов оренди. Після цього НАЗК був проведений внутрішній аудит. Матеріали аудиту були передані Національному антикорупційному бюро України (НАБУ). За результатами їх розгляду НАБУ зареєструвало кримінальне провадження за фактом корупційного правопорушення (ч.2 ст. 364 Кримінального Кодексу). За зверненням детектива НАБУ Вищий антикорупційний суд (ВАКС) наклав арешт на обладнання як речовий доказ. Апеляційна палата ВАКС залишила це рішення без змін. Зі слів адвоката компанії "Алтаюр", він подав заяву до Державного бюро розслідувань (ДБР) щодо дій НАЗК, на підставі якої було відкрито провадження. НАЗК висловлює свою готовність співпрацювати зі слідством та надавати ДБР інформацію, необхідну для швидкого прийняття об`єктивного рішення. Реєстр декларацій продовжує працювати у звичайному режимі. Ознайомитися з детальною інформацією щодо цін та балансової вартості обладнання можливо нижче: 2 659 308,17 грн (станом на 01.01.2020), 2019 рік - 3 204 585,90 грн (станом на 01.01.2019), 2018 рік - 2 686 855,47 грн (станом на 01.01.2018), 2017 рік - 3 051 203,93 грн (станом на 01.01.2017)".

ІНФОРМАЦІЯ_3 о 12:30 год. в соціальній мережі Facebook під час онлайн-брифінгу Головою НАЗК ОСОБА_1 під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_4" у відповідь на питання ОСОБА_2 "Українські новини" та ОСОБА_3 "єПраво" "Кому належить обладнання, на якому наразі функціонує Єдиний державний реєстр декларацій? Чому НАЗК не сплачує за обладнання, на якому функціонує Єдиний державний реєстр декларацій, та не повертає його власнику?" зазначив, що: "… Платники податків сплатили 11 млн грн за обладнання, яке коштує 3 млн грн", та "…Тобто, за обладнання, яке коштує 3 млн грн, власник хотів отримати від громадян України 16,5 млн грн" (відеозапис міститься в матеріалах справи).

Факт поширення цієї інформації сторонами в судовому засіданні не заперечувався.

Відповідно до ч.1 ст.200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 1 Закону України "Про інформацію" визначено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про інформацію" суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

За змістом ст.5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частинами 1, 2 ст.7 Закону України "Про інформацію" передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Виходячи зі змісту статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав Інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Статтею 299 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про її захист.

Відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена .

Спір у справі стосується визнання інформації недостовірною та спростування недостовірної інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.

Підставою для задоволення позову у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи є сукупність усіх обставин юридичного складу правопорушення, а саме:

- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб;

- поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

- поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності;

- поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 910/15148/17 та від 19.07.2018 у справі 910/5117/17.

Відповідно до статті 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Згідно з пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 N 1, роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення його права відповідачем, у тому числі і у даній категорії спорів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №910/15148/17.

Проте, позивачем не доведено що поширена відповідачем інформація є недостовірною, а також того, що вказана інформація принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача, чи порушує інші його особисті немайнові права, відповідно, не доведено сукупності обставин, які становлять склад правопорушення передбачений ст. 277 ЦК України, позивачем не вказано, в чому полягає завдана йому шкода та не наведено жодних доказів такої шкоди, не доведено належними доказами існування всіх підстав для визнання спірної інформації недостовірною та її спростування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в частині позовних вимог про визнання недостовірною інформації та зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію , оскільки позивачем не доведено юридичного складу правопорушення, зокрема позивачем не доведено, що поширена інформація порушує особисті немайнові права позивача або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 1 000 000 грн., завдану діловій репутації позивача.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", визначено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦЦ України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в позові в частині відшкодування 1 000 000,00 грн. моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено належними і допустимими доказами понесення ним моральної шкоди.

Водночас вимога пункту 1 статті 6 названої Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи відповідача.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обставини викладені Товариством з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 09.12.2020 р. у справі № 910/8593/20 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, та з додержанням норм матеріального й процесуального права, у зв`язку із чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Алтаюр".

Керуючись ст.ст. 129, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 р. у справі № 910/8593/20 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Алтаюр".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 22.04.2021р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова