ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 справа № 914/437/21

за позовом: Приватної організації Українська ліга авторських і суміжних прав, м. Київ

до відповідача: Фізичної особи підприємця Буричка Ольги Юріївни, м. Львів

третя особа -1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Громадська спілка Українська ліга авторських та суміжних прав, м. Київ

третя особа -2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватна організація Організація колективного управління авторськими і суміжними правами, м. Київ

про стягнення заборгованості у розмірі 35 602,83 грн.

Суддя Коссак С.М

за участі секретаря Пукач М.В.

Представники:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: Раєцький Андрій Олександрович адвокат;

Від третіх осіб-1,2: не з`явились

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Приватною організацією Українська ліга авторських і суміжних прав, м. Київ до відповідача Фізичної особи підприємця Буричка Ольги Юріївни, м. Львів за участю третьої особи -1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Громадська спілка Українська ліга авторських та суміжних прав, м. Київ, третьої особи -2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватна організація Організація колективного управління авторськими і суміжними правами, м. Київ про стягнення заборгованості у розмірі 35 602,83 грн., з якої: 34 449,03грн. - основного боргу, 469,13 грн. 3% річних, 684,67грн. інфляційних втрат, та 2270,00грн. судового збору.

Ухвалою суду від 01.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи по суті призначено 01.04.2021 року (з врахуванням виправлення допущеної описки ухвалою суду від 02.03.21р.). Ухвалою суду від 01.04.2021 року у зв`язку з неявкою учасників справи розгляд справи по суті відкладено на 15.04.2021 року.

Ухвалою суду від 08.04.21 постановлено провести судове засідання 15.04.21 для відповідача режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

У судове засідання 15.04.21 відповідач з`явився, проти позову заперечив.

Від позивача надійшло клопотання (вх.№8650/21 від 09.04.21) розглянути справу без його участі.

У судове засідання 15.04.2021 року треті особи -1,2 явку представників не забезпечили.

У судовому засіданні 15.04.21 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

01.01.2020 року Відповідачем був укладений Договір № КБР-413/01/20-Н про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах (надалі також - «Договір про правомірне використання»).

У зв`язку з невиконанням умов договору, просить стягнути з відповідача на користь приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» суму основного боргу, що складає 34 449.03 грн., 3% від простроченої суми, що складають 469.13 грн., індекс інфляції від простроченої суми, що складає 684.67 грн.

У відповіді на відзив (вх.№8553/21 від 14.04.21) наголошує, що позиція відповідача є хибною, оскільки право на звернення до суду і стягнення коштів випливає в силу укладеного договору. При цьому позивач зазначає, що цей договір не укладав як організація колективного управління майновими правами авторського права і (або) суміжних прав або акредитована організація.

Правова позиція відповідача.

Проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві (вх№7498/21 від 29.03.21).

Зокрема наголосив, що правом на подання позову про стягнення заборгованості з відповідача (користувача) Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав" не наділена в силу закону та п. 5.1. Договору.

Тобто позов про стягнення заборгованості з відповідача за договором може бути поданий окремо приватною організацією «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (авторською організацією), Громадською спілкою «Українська ліга авторських та суміжних прав» (суміжною організацією) або спільний позов у разі досягнення домовленості між авторською організацією та суміжною організацією.

Крім цього, заявлені позивачем судові витрати на правничу допомогу не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України та не є співмірним зі складністю справи, обсягом послуг і реальним (дійсним) часом, затраченим на надання відповідних послуг адвокатом оскільки є явно завищеними, а частина робіт не була необхідною або взагалі не має відношення до правничої допомоги з наступних підстав.

У задоволені позову просить відмовити.

Обставини справи, встановлені судом.

Між ФОП Буричко О.В. (відповідач,, за договором Користувач) та ГО «Українська ліга авторських і суміжних прав» (за договором Суміжна організація), Приватною організацією «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (за договором «Авторська організація) та приватною організацією «Українська ліга авторських і суміжних прав» (за договором виконує допоміжну функцію, у справі позивач, надалі ПО «УЛАСП»)) укладено договір № КБР-413/01/20-Н від 01.01.2020 року про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права об`єктів суміжних прав в публічних закладах ( надалі - Договір, основний Договір).

За Договором Суміжна організація здійснює розширене колективне управління майновими правами суб`єктів суміжних прав та інших правовласників в сфері суміжних прав та є акредитованою організацією колективного управління, Авторська організація здійснює управління (на колективній основі) майновими правами суб`єктів авторського права та інших правовласників в сфері авторського права, Приватна організація «Українська ліга авторських і суміжних прав» (ПО УЛАСП) особа, яка виконує допоміжну функцію за цим Договором щодо поділу винагороди (роялті), яку сплачує Користувач між репрезентативними організаціями колективного управління, що управляють майновими правами відповідно до їх сфер діяльності.

Як зазначає позивач, відповідачем не сплачено єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права у 2020 - 2021 р. Згідно преамбули договору, сторони уклали цей договір з метою здійснення єдиних виплат за отримання дозволів на публічне виконання як об`єктів авторського права (творів), так і об`єктів суміжних прав (фонограм та зафіксованих у них виконань).

Відповідно до п.1.1 Договору, Користувач доручає ПО "УЛАСП" укласти від його імені та за його рахунок договори, за якими Користувач отримає одночасно як дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів авторського права (творів), так і дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів суміжних прав (фонограм та зафіксованих у них виконань).

Фактично такі договори укладені ПО «УЛАСП» від імені Користувача, які є додатком №1 та додатком №2 до договору № КБР-413/01/20-Н від 01.01.2020 року про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права об`єктів суміжних прав в публічних закладах.

Суд при цьому зазначає, що умовами цих договорів, що є додатком №1 та №2 до основного Договору, Користувач (відповідач у справі) виплачує винагороду (роялті) Авторській організації чи суміжній організації у чіткій відповідності з умовами основного Договору (відповідно п.3.1. додаткових договорів).

Пунктом 1.2. договору сторони передбачили особливий порядок перерахування коштів від Користувача до Авторської організації та Суміжної організації, який при цьому не пов`язаний із жодними додатковими витратами з боку Користувача, а направлений на раціональний поділ роялті за напрямками оплати за використання об`єктів авторського права та суміжних прав.

В розділі 2 договору сторони визначили, що критерії, за якими відбиралися контрагенти, у яких користувач отримує дозвіл щодо публічного виконання в сфері авторського права та в сфері суміжних прав: наявність репрезентативності (великої кількості майнових прав в управлінні) та/або наявність акредитації. В результаті контрагентами користувача були обрані такі організації: для публічного виконання фонограм та зафіксованих у них виконань - Суміжна організація; для публічного виконання творів - Авторська організація.

Розділом 4 Договору визначено структуру договірних відносин між сторонами:

- договір про надання дозволу на використання суміжних прав та виплату винагороди за використання об`єктів суміжних прав оформлений у вигляді додатка № 1 до Договору і є його невід`ємною частиною (пункт 4.1 Договору);

- договір про надання дозволу на використання об`єктів авторського права та виплату винагороди за використання об`єктів авторського права оформлений у вигляді додатка № 2 до Договору і є його невід`ємною частиною (пункт 4.2 Договору);

- надання дозволу, строк його дії, спосіб використання об`єктів авторського права та суміжних прав визначаються безпосередньо у додатках №1 і № 2 до Договору; строк дії Договору визначається строком дії того дозволу, який буде діяти довше (враховуючи додаток № 1 і додаток № 2 до Договору); адреса публічного закладу (адреси публічних закладів) (прим. - територія), в яких користувач отримує дозволи використовувати об`єкти авторського права та суміжних прав, визначені в додатку № 3 до Договору; розмір винагороди (роялті) визначається сторонами як в додатку № 3 та і в додатках № 1 і № 2 відповідно щодо суміжних прав та стосовно авторських прав; порядок виплати сукупної суми винагороди (роялті) користувачем на рахунок ПО «УЛАСП» встановлений Договором та додатком № 3 до нього, при цьому порядок сплати винагороди роялті ПО «УЛАСП» (від імені і за рахунок користувача) на користь Авторської організації та Суміжної організації встановлений також відповідно додатками № 1 і № 2 до Договору; сторони можуть дооформити інші додатки та додаткові угоди до Договору (пункт 4.3 Договору).

Відносини між ПО "УЛАСП" та Авторською організацією, ПО "УЛАСП" та Суміжною організацією стосовно забезпечення контролю за виконанням Договору (включаючи додатки до нього) регулюються відповідно між ПО "УЛАСП" та Авторською організацією, ПО "УЛАСП" та Суміжною організацією (пункт 5.3 Договору).

Додатком № 1 до Договору, укладеного 01.01.2020р. Користувачем, від імені якого діє ПО "УЛАСП", та Громадською спілкою "Українська ліга авторських та суміжних прав" (Суміжна організація), що здійснює розширене колективне управління майновими правами суб`єктів суміжних прав та інших правовласників в сфері суміжних прав та є акредитованою організацією колективного управління: - всі права і обов`язки за додатком № 1 (далі також - Ліцензійна угода) стосуються строку -1 (один) рік (із відповідною пролонгацією); при цьому, зазначений строк пролонгується на умовах ліцензійної угоди; за ліцензійною угодою встановлюється оплата за отримання дозволу щодо 1-го (року) 2 шляхом виплати щомісячних платежів (розстрочених платежів) із врахуванням порядку, передбачено основним Договором (пункт 1.1 додатку № 1); - Користувач здійснює (на Території) використання в комерційній діяльності об`єктів суміжних прав шляхом їх публічного виконання, а Суміжна організація надає стосовно території користувачу на умовах, визначених ліцензійною угодою, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання об`єктів суміжних прав; Користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) Суміжній організації у чіткій відповідності до умов Договору (пункт 3.1 додатку № 1).

За умовами додатку № 2 до Договору, укладеного Користувачем, від імені якого діє ПО "УЛАСП", та Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (Авторська організація), що здійснює управління (на колективній основі) майновими правами суб`єктів авторського права та інших правовласників в сфері авторського права: Користувач здійснює (на Території) використання в комерційній діяльності об`єктів авторського права шляхом їх публічного виконання, а Авторська організація надає стосовно території користувачу на умовах, визначених додатком № 2, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання об`єктів авторських прав; користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) Авторській організації у чіткій відповідності до умов основного Договору (пункт 3.1 додатку № 2).

Пунктом 3.3. Договору та Додатком № 3 до Договору сторони погодили, що розмір єдиного щомісячного сукупного платежу за майнові права становить 1800,00 грн.; єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права перераховується Користувачем на розрахунковий рахунок ПО «УЛАПС» відповідно до умов Основного договору; він сплачується не пізніше ніж за п`ять днів до початку місяця за який він здійснюється (перший платіж здійснюється не пізніше 5 числа місяця стосовно якого він сплачується).

Відповідно до п.3.5. Договору отриманий ПО «УЛАПС» від Користувача єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права перераховується ПО «УЛАПС» на рахунок Суміжної організації та на рахунок Авторської організації. Пропорції щодо перерахування на Суміжну організацію та Авторську організацію дотримуються ПО «УЛАПС» завжди в рівних частках ( 50% на 50%). Тобто 50% від зазначеного платежу Користувача має отримати Суміжна організація, а інші 50% Авторська організація.

Відповідно до п. 5.1. Договору сторони передбачили, що у разі виникнення заборгованості Користувача за цим договором (основним договором із додатками до нього) позов (позови) на стягнення такої заборгованості може бути поданий окремо Авторською організацією до Користувача щодо наявної у Користувача окремої заборгованості перед Авторською організацією, окремо Суміжною організацією до Користувача щодо наявної у Користувача окремої заборгованості перед Суміжною організацією, а також у разі досягнення домовленості між Авторською організацією та Суміжною організацією ними може бути поданий спільний позов про стягнення заборгованості з користувача.

Норми права та мотиви суду.

Предметом доказування є встановлення наявності чи відсутності обставин порушення прав позивача у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, відтак правомірності звернення його до суду та стягнення коштів.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 432 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

Статтею 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 421 Цивільного кодексу України суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору.

Згідно із частиною 1 статті 424 Цивільного кодексу України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 433 Цивільного кодексу України визначено, що об`єктами авторського права є музичні твори (з текстом або без тексту).

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ст. 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про авторське право і суміжні права», суб`єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

Статтею 45 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що суб`єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами особисто, через свого повіреного або через організацію колективного управління.

Згідно з статтею 47 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб`єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління.

Статтею 1 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» надано визначення розширеному колективному управлінню, яке є колективним управлінням майновими правами на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав незалежно від їх наявності в каталозі організації колективного управління (крім випадків, коли відповідні права вилучені правовласником з колективного управління в порядку, встановленому цим Законом), у визначених цим Законом сферах, що здійснюється акредитованими Установою організаціями у визначених цим Законом сферах.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» організація колективного управління є неприбутковою організацією, утворюється в організаційно-правовій формі громадського об`єднання (громадська організація або громадська спілка) зі статусом юридичної особи, єдиним видом діяльності якої є виконання завдань і функцій, визначених статтею 12 цього Закону.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 5 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» принципами діяльності організацій колективного управління є ефективне управління - організації колективного управління забезпечують збирання, розподіл та виплату доходу від прав правовласникам у найбільш швидкий, ефективний і точний спосіб та лише з обґрунтованими витратами.

Частинами шостою і сьомою статті 5 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» передбачено, що правовласники мають право вилучати свої майнові права з управління організації колективного управління, крім випадків, передбачених цим Законом. Колективне управління майновими правами на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав здійснюється у виді добровільного, розширеного та обов`язкового колективного управління.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» організації колективного управління від свого імені та в інтересах правовласників здійснюють такі функції:

1) укладають із користувачами договори про надання дозволу на використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та договори про виплату винагороди (відрахувань) за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав;

3) збирають, розподіляють та виплачують дохід від прав правовласникам;

4) звертаються до суду від імені правовласників за захистом їхніх майнових прав відповідно до статутних повноважень та доручення правовласників, вчиняють інші дії, передбачені законодавством та дорученням правовласників, необхідні для захисту майнових прав правовласників, в інтересах яких діє організація;

5) забезпечують ведення реєстру правовласників, реєстру об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, майновими правами щодо яких управляє організація;

6) здійснюють моніторинг правомірності використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав згідно зі сферами управління правами, щодо яких зареєстровано організацію, та щодо об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, майнові права на які передані їй в управління.

Згідно з частинами третьою і п`ятою статті 12 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» організації колективного управління не мають права провадити підприємницьку діяльність і здійснюють лише господарську діяльність, що не має на меті одержання прибутку, з метою досягнення своїх статутних цілей. Розширене колективне управління поширюється на всю територію України та здійснюється щодо майнових прав усіх правовласників за відповідною категорією у сферах, щодо яких акредитовано організацію, у тому числі тих, що не укладали договір про управління об`єктами авторського права і (або) суміжних прав з акредитованою організацією, незалежно від обраного такими правовласниками способу управління належними їм правами. Розширене колективне управління передбачає право правовласників вилучати повністю або частково належні їм права на об`єкти авторського права і (або) суміжних прав з управління акредитованої організації колективного управління в порядку, передбаченому цим Законом. Розширене колективне управління об`єктами авторського права і (або) суміжних прав здійснюється виключно в таких сферах, зокрема: право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою.

Відповідно до частини 10 ст.5 цього ж Закону організації колективного управління не мають права: 1) використовувати в будь-який спосіб об`єкти авторського права і (або) суміжних прав, майнові права щодо яких передані їм для управління на колективній основі; 2) доручати здійснення обов`язкового чи розширеного колективного управління на території України іншим організаціям колективного управління або третім особам.

Судом встановлено, що позивач не є організацією колективного управління авторськими та суміжними правами, оскільки такі докази в матеріалах справи відсутні. Цю обставина не заперечується самим позивачем, яким у відповіді на відзив (вх.№8553/21 від 08.04.21) зазначено, що позивач не підписував договір з відповідачем, третьою особою1 та третьою особою 2 як організація колективного управління або акредитована організація колективного управління. Позивач є звичайна сторона договору без жодного спеціального статусу, а її права та обов`язки як сторони встановлені особами, що підписали договір.

Так, як вбачається із витягу із реєстру організацій колективного управління, (додаток № 3 до Порядку ведення Реєстру організацій колективного управління, що розміщений на офіційному веб-порталі та затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1741 від 20.11.2018), ГС «Спілка авторських і суміжних прав» є акредитованою організацією колективного управління, у сфері розширеного колективного управління «право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою» (наказ Мінекономрозвитку від 29.05.2019 № 912); строк акредитації - 3 роки, з 29.05.2019; дата включення до реєстру - 06.02.2019.

Таким чином, організація колективного управління, відповідно до акредитації, отриманої в порядку, що встановлений чинним законодавством здійснює, зокрема, розширене колективне управління об`єктами авторського права і (або) суміжних прав в сфері права на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою. Тобто має право на збір доходу (винагороди) від використання фонограм іншими особами в інтересах їх виконавців та виробників. Особи, що здійснюють використання таких фонограм, у свою чергу, зобов`язані укласти з акредитованою організацією колективного управління відповідний договір про використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до приписів ч. 3 ст. 20 Закону.

Враховуючи умови договору, суд враховує позицію відповідача, що відповідно до пункту 3.1 додатку № 1 до Договору - Користувач здійснює (на Території) використання в комерційній діяльності об`єктів суміжних прав шляхом їх публічного виконання, а Суміжна організація надає стосовно території користувачу на умовах, визначених ліцензійною угодою, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання об`єктів суміжних прав; Користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) Суміжній організації у чіткій відповідності до умов Договору; відповідно до пункту 3.1 додатку № 2 до Договору - Користувач здійснює (на Території) використання в комерційній діяльності об`єктів авторського права шляхом їх публічного виконання, а Авторська організація надає стосовно території користувачу на умовах, визначених додатком № 2, дозвіл (невиключну ліцензію) на публічне виконання об`єктів авторських прав; Користувач, в свою чергу, зобов`язується виплатити винагороду (роялті) Авторській організації у чіткій відповідності до умов основного Договору.

Отже, діяльність зі збору, розподілу та виплати правовласникам доходу від їх прав здійснюють Громадська спілка "Українська ліга авторських та суміжних прав" (Суміжна організація) та Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (Авторська організація).

При цьому, правом на подання позову про стягнення заборгованості з Користувача (відповідача) Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав" не наділена, оскільки в п. 5.1. Договору сторони передбачили, що у разі виникнення заборгованості Користувача за цим договором (основним договором із додатками до нього) позов (позови) на стягнення такої заборгованості може бути поданий окремо Авторською організацією до Користувача щодо наявної у Користувача окремої заборгованості перед Авторською організацією, окремо Суміжною організацією до Користувача щодо наявної у Користувача окремої заборгованості перед Суміжною організацією, а також у разі досягнення домовленості між Авторською організацією та Суміжною організацією ними може бути поданий спільний позов про стягнення заборгованості з користувача.

Тобто позов про стягнення заборгованості з відповідача за договором може бути поданий окремо приватною організацією «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (авторською організацією), Громадською спілкою «Українська ліга авторських та суміжних прав» (суміжною організацією) або спільний позов у разі досягнення домовленості між авторською організацією та суміжною організацією.

Однак, матеріали справи не містять доказів щодо врегулювання відносин між визначеними у наведеному пункті особами, в тому числі щодо уповноваження ПО "УЛАСП" на стягнення в судовому порядку заборгованості, яка існує у Користувача (відповідача) перед Авторською організацією та Суміжною організацією.

Крім цього, суд звертає увагу на п. п.1.1 договору, згідно якого Користувач доручає ПО "УЛАСП" укласти від його імені та за його рахунок договори, за якими Користувач отримає одночасно як дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів авторського права (творів), так і дозвіл на використання (способом публічного виконання) майнових прав щодо об`єктів суміжних прав (фонограм та зафіксованих у них виконань).

Таким чином, позивач уповноважений діяти в інтересах відповідача по укладенню договорів, а згідно з п. 3.5. Договору отриманий ПО «УЛАПС» від Користувача єдиний щомісячний сукупний платіж за майнові права перераховувати ПО «УЛАПС» на рахунок Суміжної організації та на рахунок Авторської організації. Пропорції щодо перерахування на Суміжну організацію та Авторську організацію дотримуються ПО «УЛАПС» завжди в рівних частках ( 50% на 50%). Тобто 50% від зазначеного платежу Користувача має отримати Суміжна організація, а інші 50% Авторська організація.

Відтак у випадку несплати чи несвоєчасної сплати коштів порушуються права та інтереси Авторської організації чи Суміжної організації.

Як вбачається з преамбули договору № КБР-413/01/20-Н від 01.01.2020 року про забезпечення правомірного використання об`єктів авторського права та об`єктів суміжних прав в публічних закладах організацією, що здійснює розширене колективне управління майновими правами суб`єктів суміжних прав та інших правовласників у сфері суміжних прав та є акредетованою організацією колективного управління відповідно до Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №912 від 29.05.2019 року є Суміжна організація Громадська спілка «Українська ліга авторських і суміжних прав».

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України « «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права або (і) суміжних прав» організації колективного управління здійснюють розподіл доходів від прав пропорційно до фактичного використання відповідних об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, яке визначається на підставі відомостей, отриманих від користувачів або в інший спосіб згідно з частиною четвертою статті 20 цього Закону.

В пункті 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» міститься наступне роз`яснення:

Суб`єкт авторських і (або) суміжних прав може передати свої майнові права будь-якій іншій особі повністю чи частково.

До договорів щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності в частині, не врегульованій спеціальними нормами, застосовуються загальні положення про правочини (глава 16 ЦК) та про договори (глави 52 та 53 ЦК).

Оскільки інститут ліцензійного договору передбачає надання дозволу на використання об`єктів права інтелектуальної власності, судам слід враховувати, що правоволодільцем можуть надаватись виключні, одиничні, невиключні ліцензії, а також ліцензії іншого виду, що не суперечить закону. При цьому права на використання твору, що надаються за ліцензійним договором, вважаються невиключними, якщо в договорі не передбачено надання виключних прав на використання твору (частина шоста статті 32 Закону, частина четверта статті 1109 ЦК).

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про авторські та суміжні права», за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Відповідно до статті 46 Закону України "Про авторське право і суміжні права", суб`єкт авторського права і (або) суміжних прав може доручити управління своїми майновими правами повіреному на підставі укладеного з ним договору-доручення. Здійснюючи управління майновими правами, ця особа діє у межах повноважень, переданих їй суб`єктом авторського права і (або) суміжних прав.

В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» зазначено, що у справах про захист авторського права і (або) суміжних прав позивачами є: автори творів, їх спадкоємці та особи, які набули права на твори відповідно до договору чи закону (суб`єкти авторського права); виконавці творів, їх спадкоємці та особи, які набули суміжні права відповідно до договору чи закону щодо виконань; виробники фонограм, їх спадкоємці (правонаступники) та особи, яким на законних підставах передано суміжні майнові права щодо фонограм; виробники відеограм, їх спадкоємці (правонаступники) та особи, яким на законних підставах передано суміжні майнові права щодо відеограм; організації мовлення та їх правонаступники (суб`єкти суміжних прав); інші заінтересовані особи мають право в разі смерті автора та за відсутності уповноваженої ним особи звернутися до суду з позовом про охорону недоторканності твору (частина друга статті 439 ЦК).

Відповідно до статті 45 Закону статті 52 Закону України «Про авторські та суміжні права» суб`єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів у своїх інтересах та на захист своїх прав. Позивач фактично є збирачем винагороди (роялті) і такі кошти не є доходом позивача, і тому вказані кошти (винагорода) не є недоотриманим прибутком позивача. Положення чинного законодавства, яке регулює діяльність організацій колективного управління, свідчать про те, що дохід від використання об`єктів інтелектуальної власності не є доходом позивача.

Отже, враховуючи межі та підстави заявлених позовних вимог та обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав (стягнення збитків), у нього відсутні права на звернення до суду з таким позовом, оскільки такий позов може бути подано лише Авторською організацією чи Суміжною організацією відповідно до п.5.1. Договору, організацією колективного управління відповідно до ст.12 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права або (і) суміжних прав».

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі №914/1128/16.

Вирішуючи спір по суті, господарський суд має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто, встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто, таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі №916/3156/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відтак доводи позивача є необгрунтованими, його право чи охоронюваний законом інтерес не порушено, а тому суд доходить висновку про відмову у задоволені позову.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.4 цієї ж статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки у задоволені позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 239, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5015, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 20.04.2021 року.

Суддя С.М. Коссак