ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року м.Харків Справа № 913/88/21
Провадження №34/913/88/21
Суддя господарського суду Луганської області Іванов А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу
за позовом Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», м. Сєвєродонецьк Луганської області,
до Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій «Хімтехнологія», м. Сєвєродонецьк Луганської області,
про стягнення 14 652 грн. 00 коп.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Суть спору: Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій «Хімтехнологія», в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про відпуск води глибокознесоленої №24/ПО/18-17 від 10.05.2018 в розмірі 14 652 грн. 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.05.2018 між сторонами було укладено Договір про відпуск води глибокознесоленої №24/ПО/18-17, відповідно до умов якого позивач зобов`язався відпускати відповідачу воду глибокознесолену з питомою електричною провідністю не більше 4,0 мкСм/см в загальному річному об`ємі 120 м3, а відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати і отримувати воду глибокознесолену, іменовану в подальшому Товар.
Як зазначає позивач, він належним чином виконав свої зобов`язання за Договором та відпустив Товар згідно Актів здачі-прийняття продукції №1643 від 31.05.2018 на суму 7 104 грн. 00 коп., №1851 від 30.06.2018 на суму 4 440 грн. 00 коп. та №2037 від 31.07.2018 на суму 3 108 грн. 00 коп., а всього на загальну суму 14 652 грн. 00 коп.
В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за Договором про відпуск води глибокознесоленої №24/ПО/18-17 від 10.05.2018 належним чином не виконав та своєчасно не сплатив за відпущений Товар, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 14 652 грн. 00 коп.
З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією №24-ПО/46-23 від 20.01.2020, в якій просив перерахувати суму заборгованості на його поточний рахунок.
Однак, відповідач вказану претензію залишив без відповіді та заборгованість в розмірі 14 652 грн. 00 коп. не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2021 справу №913/88/21 передано на розгляд судді Іванову А.В.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 19.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, без виклику сторін.
Відзиву на позовну заяву, письмових пояснень чи будь-яких інших заяв по суті від відповідача в даній справі не надходило.
За змістом п. 99-2, абз. 4,5 п. 114, абз. 3 п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (з наступними змінами) рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до ч.ч. 3 та 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи.
Частиною 8 ст. 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд
10.05.2018 між Приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (Постачальник, позивач) та Державним підприємством «Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій «Хімтехнологія» (Споживач, відповідач) було укладено Договір на відпуск води глибокознесоленої №24/ПО/18-17 (далі Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого позивач зобов`язався відпускати відповідачу воду глибокознесолену з питомою електричною провідністю не більше 4,0 мкСм/см в загальному річному об`ємі 120 м3, а відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати і отримувати воду глибокознесолену, іменовану в подальшому Товар (а.с. 3-5).
Поставка Товару здійснюється самовивозом в пластмасових контейнерах Споживача ємністю 1 м3 в кількості згідно заявкам-графікам Споживача (п. 1.2. Договору).
Згідно п. 2.1. Договору Споживач письмово направляє на адресу Постачальника за три робочих дні до першого числа запланованого місяця Заявку графік на поставку Товару.
Товар відпускається в заводські пластмасові контейнери Споживача ємністю 1 м3, які мають на корпусі таровану відмітку заводу-виробника контейнера. Облік кількості Товару, що відпускається ведеться по тарованій відмітці на контейнері. Разове відвантаження Товару здійснюється в обсязі від 1 м3 до 3 м3 самовивозом автотранспортом Споживача зі складу Постачальника корпус 636 цех водопостачання (п. 2.2. Договору).
За умовами п. 2.5. Договору в останній день звітного місяця складається двосторонній Акт здачі-прийняття про кількість відпущеного за звітний місяць Товару, який підписується представниками Постачальника та Споживача.
Відповідно до п. 3.1 Договору ціна Товару складає 370 грн. 00 коп. за 1 мі без ПДВ, а з ПДВ 444 грн. 00 коп.
За змістом п.п. 3.3. Договору Споживач зобов`язаний до 1 числа запланованого місяця перерахувати на розрахунковий рахунок Постачальника 100% вартості заявленої на запланований місяць кількості Товару. Постачальник після закінчення розрахункового місяця направляє Споживачу 2 екземпляри Акту здачі-прийняття з розрахунком за отриманий Товар.
Остаточний розрахунок за Товар Споживач зобов`язаний провести до 10 числа місяця, наступного за звітним (п. 3.5. Договору).
Пунктом 3.9. Договору передбачено, що сума Договору складає 53 280 грн. з ПДВ.
Сторони визначили в п. 5.1., що цей Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018.
Даний договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками без жодних застережень та зауважень.
На виконання умов Договору сторони підписали та скріпили печатками Акти здачі-прийняття продукції №1643 від 31.05.2018 на суму 7 104 грн. 00 коп. з ПДВ, №1851 від 30.06.2018 на суму 4 440 грн. 00 коп. з ПДВ та №2037 від 31.07.201 8 на суму 3 108 грн. 00 коп. з ПДВ (а.с. 6-8), а всього на загальну суму 14 652 грн. 00 коп.
З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлялася претензія від №24-ПО/46-23 20.01.2020 на суму 14 652 грн. 00 коп., в якій просив перерахувати суму заборгованості на його поточний рахунок (а.с. 9).
Однак, відповідач вказану претензію залишив без відповіді та заборгованість в розмірі 14 652 грн. 00 коп. не сплатив.
Оскільки відповідачем обов`язок щодо сплати заборгованості за Актами здачі-прийняття продукції не виконано, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 14 652 грн. 00 коп.
Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.
Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.
Положеннями ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За своєю правовою природою договір, який укладено сторонами, є договором поставки.
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За змістом ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України врегульовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Так, Договором про відпуск води глибокознесоленої №24/ПО/18-17 від 10.05.2018 встановлений строк виконання зобов`язання щодо розрахунку за поставлений Товар до 10 числа місяця, наступного за звітним (п. 3.5 Договору).
Відтак, відповідач мав оплатити вартість поставленого Товару за Актом здачі-прийняття продукції №1643 від 31.05.2018 на суму 7 104 грн. 00 коп. до 10.06.2018, за Актом здачі-прийняття продукції №1851 від 30.06.2018 на суму 4 440 грн. 00 коп. до 10.07.2018, а за Актом здачі-прийняття продукції №2037 від 31.07.2018 на суму 3 108 грн. 00 коп. до 10.08.2018 відповідно.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що у встановлений Договором строк, відповідач за поставлений Товар - воду глибоко знесолену, не розрахувався, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 14 652 грн. 00 коп.
Доказів оплати відповідачем заборгованості в сумі 14 652 грн. 00 коп. матеріали справи не містять.
Приймаючи до уваги те, що відповідачем у встановлений Договором строк не сплачено заборгованість за поставлений Товар, суд приходить до висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором про відпуск води глибокознесоленої №24/ПО/18-17 від 10.05.2018.
За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 14 652 грн. 00 коп. є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
З позовної заяви вбачається, що судовими витратами в даній справі є сума сплаченого судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп., яка була сплачена Товариством з обмеженою відповідальністю «Хім-Трейд», яке є Повіреним Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» згідно з Договором доручення №35/ФО/19-03 від 18.02.2019 та виданої, відповідно до Договору довіреності №140 від 17.12.2019 (а.с. 16-19).
Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп. слід покласти на відповідача та стягнути його на користь позивача, а не платника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Хім-Трейд», оскільки судовий збір покладається виключно на сторін по справі.
Керуючись ст.ст. 46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
1. Позов Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» до Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут хімічних технологій «Хімтехнологія» задовольнити повністю.
3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та у порядку, визначеному пп. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Рішення складено та підписано без його проголошення 16.04.2021.

Суддя А.В. Іванов