РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.03.2021 Справа № 910/19118/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОК ТРЕЙД"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 865 848,60 грн.

Представники учасників справи:

Від позивача: Пархоменко В.С.;

Від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СОК ТРЕЙД" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач) про стягнення 865 848, 60 грн, з яких: 839 102, 42 грн основна заборгованість, 3 % річних у розмірі 9 651, 96 грн та індекс інфляції у розмірі 17 094, 22 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем Договору № 75/22119/11-121-01-19-08623 про надання послуг від 30.09.2019 в частині повної та своєчасної оплати за надані позивачем послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 позовну заяву залишено без руху.

У встановлений судом строк позивачем було усунуто недоліки, вказані в ухвалі Господарського суду міста Києва від 09.12.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.20 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/19118/20, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25.01.2021.

19.01.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

22.01.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

22.01.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача основний боргу у розмірі 839 102, 42 грн, 3 % річних у розмірі 9 651, 96 грн та індекс інфляції у розмірі 17 094, 22 грн.

У судовому засіданні 25.01.2021 представник відповідача заявив усне клопотання про оголошення перерви для ознайомлення з матеріалами справи, яке було задоволено судом та оголошено перерву у розгляді справи № 910/19118/20 до 22.02.2021.

16.02.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 22.02.2021 представник позивача підтримав подану заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Судом у судовому засіданні 22.02.2021 прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, спір вирішується з урахуванням вказаної заяви.

Представник позивача у судовому засіданні 22.02.2021 підтримав заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.02.2021 заперечив щодо заявлених позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2021, яку занесено до протоколу судового засідання оголошено перерву у судовому засіданні до 10.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 виправлено описку в ухвалі Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 в частині суми позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання 10.03.2021 не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про оголошення перерви від 22.02.2021, яка наявна в матеріалах справи.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 10.03.2021 судом завершено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва прийшов до висновку про можливість ухвалення рішення у даній справі у відповідності до приписів ч.ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України

ВСТАНОВИВ:

30.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СОК ТРЕЙД» (далі -виконавець) та Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» (далі - замовник) укладено Договір № 75/22119/11-121-01-19-08623 про надання послуг, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе надання послуг: «Код ДК 021:2015 - 50410000-2 Послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (послуга: «Поточний ремонт «Мас-спектрометра PERKINELMER ICP- MS- NEXION - 300D»)».

Запчастини, інструменти, обладнання (далі по тексту матеріали) необхідні для надання послуг, надаються Виконавцем (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору вартість послуг за цим договором визначається «Протоколом узгодження договірної ціни» (невід`ємний Додаток № 1 до договору) та складає: 699 452,02 грн. (шістсот дев`яносто дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят дві гривні 02 коп.), крім того ПДВ 20% 139 890,40 грн. (сто тридцять дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто гривень 40 коп.), разом: 839 342,42 грн. (вісімсот тридцять дев`ять тисяч триста сорок дві гривні 42 коп.).

Згідно з п. 2.2 Договору оплата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з моменту підписання Сторонами акту здачі-приймання наданих послуг, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Оплата замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від виконавця податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Виконавець зобов`язується надати послуги в строк: жовтень 2019 р. - 10.12.2019 р. (п. 3.1 Договору).

Залучення до надання послуг субвиконавців можливо лише за письмовою згодою замовника, при цьому виконавець зобов`язаний надати замовнику копії договорів з субвиконавцями в десятиденний строк з моменту їх укладення (п. 3.2 Договору).

Як встановлено п. 4.1 Договору виконавець протягом 10 (десяти) днів після завершення надання послуг надає замовникові акт здачі-приймання наданих послуг у трьох примірниках для розгляду і належного оформлення з додатком документів відповідно до розділу 10 Технічного завдання.

Виконавець зобов`язаний надати замовнику податкову накладну за формою, визначеною чинною редакцією наказу Мінфіну України №1307 від 31.12.2015, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на електронну адресу замовника протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ (п. 4.2 Договору).

Замовник протягом 10 (десяти) днів з дня отримання акту здачі-приймання наданих послуг зобов`язаний його розглянути і, оформлений належним чином зі своєї сторони, повернути виконавцю або надати мотивовану відмову від приймання наданих послуг (п. 4.3 Договору).

Відповідно до п. 4.4 Договору у випадку мотивованого відмовлення замовника від приймання наданих послуг, в тому числі, якщо замовник виявляє недоліки/недоробки або пред`являє претензії до якості наданих послуг, сторони складають двосторонній акт недоліків із переліком виявлених недоліків/необхідних доробок і строків їх усунення/надання.

Виконавець зобов`язується усунути недоліки, виконати необхідні доробки в строки, установлені в двосторонньому акті недоліків , без додаткової оплати (п. 4.5 Договору).

Виконавець зобов`язаний вказувати в податковій накладній позначення одиниці вимірювання послуги, що виконується за Договором, згідно з вимогами «Класифікатору системи позначень одиниць вимірювання та обліку», ДК 011-96, затвердженого наказом Держстандарту України від 09.01.1997 №8 (п. 4.6 Договору).

Згідно з п. 4.7 Договору виконавець вправі достроково виконати і здати (за умови погодження з замовником), а замовник має право достроково прийняти й оплатити надані послуги.

Як встановлено п. 4.9 Договору у випадку ненадання виконавцем замовнику у встановлений Податковим кодексом України строк електронної податкової накладної, зареєстрованої у ЄРПН, замовник має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену п.2.1 цього договору на суму ПДВ, від вартості послуг, по яким допущене таке невиконання. Після усунення виконавцем перешкод, вказаних в ч. 1 п. 4.9 даного договору отримання замовником податкової накладної, зареєстрованої у ЄРПН, замовник перераховує виконавцю несплачену суму ПДВ протягом 45 днів з моменту отримання податкової накладної.

Замовник зобов`язується здійснювати оплату наданих послуг згідно з умовами договору (п. 7.3.3 Договору).

Відповідно до п. 9.4 Договору у випадку ненадання виконавцем замовнику у встановлений Податковим кодексом України строк електронної податкової накладної, зареєстрованої у ЄРПН, Замовник має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену п. 2.1 цього договору на суму ПДВ, від вартості послуг, по яким допущене таке невиконання.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до 30.01.2020 (п. 13.1 Договору).

04.12.2019 сторони підписали Додаткову угоду № 1/11/121-01-19-08623 до Договору № 75/221-19/11-121-01-19-08623 від 30.09.2019, в якій домовились про наступне:

- пункт 3.1. договору викласти в новій редакції: «Виконавець зобов`язується надати послуги в строк: жовтень 2019р. - 30.01.2020р.»;

- розділ 9 Технічного завдання:

- абзац перший викласти в новій редакції: «Строк надання послуг: жовтень 2019р. 30.01.2020р.»;

- абзац третій після слів «на майданчику Замовника» змінити на «протягом п`яти робочих днів (не пізніше 30.01.2020р.)»;

- пункт 13.1 договору викласти у новій редакції: «Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до 30.03.2020р.»;

- дана додаткова угода є невід`ємною частиною договору;

- у всьому іншому, що не передбачено цією додатковою угодою, стороні керуються договором;

Дана додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання обома сторонами.

В подальшому, 24.01.2020 сторони підписали Додаткову угоду № 2/11/121-01-19-08623 до Договору № 75/221-19/11-121-01-19-08623 від 30.09.2019, в якій домовились про наступне:

- пункт 3.1. договору викласти в новій редакції: «Виконавець зобов`язується Надати послуги в строк: жовтень 2019р.-13.03.2020р.»;

- розділ 9 Технічного завдання:

- абзац перший викласти в новій редакції: «Строк надання послуг: жовтень 2019р. 13.03.2020р.»;

- абзац третій після слів «на майданчику Замовника» змінити на «протягом п`яти робочих: днів (не пізніше 13.03.2020р.)»;

- п.13.1 договору викласти в новій редакції: «Договір вважається укладеним : моменту його підписання сторонами та діє до 30.05.2020р.»;

- Дана додаткова угода є невід`ємною частиною договору;

- У всьому іншому, що не передбачено цією додатковою угодою, сторони керуються договором.

Дана додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання обома сторонами.

Між виконавцем та замовником 06.03.2020 складено та підписано акт недоліків наданих послуг по Договору № 75/221-19/11-121-01-19-08623 від 30.09.2019 із зазначенням строку усунення недоліків, а саме до 30.05.2020.

22.05.2020 сторонами підписано акт здачі - приймання наданих послуг по Договору № 75/221-19/11-121-01-19-08623 від 30.09.2019.

В акті від 22.05.2020 вказано, що він свідчить про здавання-приймання наданих послуг за договором №75/221-19/11-121-01-19-08623 від 30.09.2019 та служить підставою для оплати послуг замовником виконавцю, сума до сплати у розмірі 839 102, 42 грн.

Акт підписаний як зі сторони виконавця, так і зі сторони замовника та скріплений печатками підприємств.

Як зазначає позивач на виконання п. 2.2 Договору ним було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 22.05.2020 № 34 та направлено відповідачу разом з листом 03.06.2020 на електронну адресу замовника .

Позивач у позовній заяві вказує на те, що зобов`язання зі сплати суми ПДВ у розмірі 139 850, 40 грн виникло у відповідача з 05.06.2020, а остаточна оплата вартості наданих послуг повинна була бути здійснена до 05.07.2020.

Проте, відповідачем в порушення умов Договору не сплачено суму у розмірі 839 102, 42 грн.

Позивач звернувся до відповідача із претензією від 24.07.2020, в якій просив сплати суму заборгованості у розмірі 841 300, 20 грн.

Відповідач, у відповідь на претензію від 24.07.2020, листом № 28-23/17713 від 18.08.2020 повідомив позивача, що заборгованість у розмірі 839 342, 42 грн буде невідкладно сплачена.

В подальшому, позивач повторно звернувся до відповідача з претензією № 195 від 14.09.2020 з проханням сплатити існуючу заборгованість.

Відповідач листом № 28-23/22369 від 15.10.2020 повідомив позивача, що послуги за договором були здані ТОВ «СОК ТРЕЙД» та прийняті 22.05.2020 з порушенням вказаних у Договорі та додаткових угодах 1, 2 строків, а тому нарахування 3 % річних є необґрунтованим.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 839 102, 42 грн, 3 % річних у розмірі 9 651, 96 грн та індекс інфляції у розмірі 17 094, 22 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти доводів позивача, викладених у позовній заяві та зазначив, що послуги за Договором загальною вартістю 839 102,42 грн (вартість послуги 699 252,02 грн та ПДВ 139 850,40 грн) були надані позивачем відповідачу з порушенням визначеного Договором строку, а саме 22.05.2020 відповідно до акту здачі-приймання наданих послуг.

Як зазначив відповідач, відповідно до умов договору, обов`язок відповідача сплатити вартість послуги без врахування ПДВ виникає з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг і має бути виконаний протягом 45-ти календарних днів.

Акт здачі-приймання наданих послуг за Договором був підписаний сторонами 22.05.2020. Відповідно, вартість поставленого позивачем товару, без врахування суми ПДВ (699 452,02 грн), мала бути сплачена відповідачем у строк з 22.05.2020 по 05.07.2020 включно.

Окрім того, відповідач заперечив проти виникнення у останньому обов`язку оплатити вартість послуги у розмірі ПДВ оскільки, позивачем не доведено факт виконання ним всіх дій, які є умовами дляздійснення відповідачем оплати частини вартості послуги у розмірі ПДВ, а тому відповідач просить суд відмовити у задоволені заявлених позовних вимог.

У відповіді на відзив позивач заперечив проти викладених у відзиві обставин відповідачем та вказав на наступне:

- 24 січня 2020 року між сторонами укладено Додаткову угоду №2 д Договору, якою було внесено зміни до п. 3.1. Договору, щодо строку надання послуг, а саме позивач зобов`язується надати послуги у строк: жовтень 2019 року - 13.03.2020;

- На виконання п. 4.4. Договору сторонами складено Акт недоліків наданих послуг до Договору із зазначенням строку усунення виявлених недоліків до 30 травня 2020 року;

- Виявлені в Акті недоліків наданих послуг недоліки усунені у строк визначений у ньому, про що сторонами 22 травня 2020 року складено Акт здачі - приймання наданих послуг по Договору;

- 03.06.2020 року позивачем на електрону адресу відповідача відповідно до п. 4.2. укладеного Договору, направлено повідомлення із текстом: «Налоговая зарегистрирована». Цей електронний лист направлений разом вкладенням у вигляді, зокрема, квитанції про реєстрацію та зареєстрованої податкової накладної № 34 від 22.05.2020 року, про що свідчить знімок екрану програмного засобу для роботи з електронною поштою від 03.06.2020 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Підписання замовником та виконавцем актів здачі-приймання наданих послуг, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», і які відповідають вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксує факт здійснення господарських операцій і є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отримані послуги.

Згідно з п. 2.2 Договору оплата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з моменту підписання Сторонами акту здачі-приймання наданих послуг, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Виконавець зобов`язаний надати замовнику податкову накладну за формою, визначеною чинною редакцією наказу Мінфіну України №1307 від 31.12.2015, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на електронну адресу замовника протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ (п. 4.2 Договору).

Факт наявності у відповідача заборгованості за Договором за надані позивачем послуги у сумі 699 252, 02 грн позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований.

Відповідно до п. 2.2 Договору оплата замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від виконавця податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

В матеріалах справи наявна податкова накладна № 34 від 22.05.2020 на суму 699 252, 02 грн, в тому числі ПДВ 139 850, 40 грн, яка скріплена електронним підписом та на якій міститься відмітка «зареєстрована в ЄРПН».

Крім того, в матеріалах справи наявна квитанція про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 03.06.2020 о 12:08 год.

Судом при розгляді справи № 910/19118/20 враховані надані позивачем докази в підтвердження надсилання відповідачу на електронну адресу податкової накладної, що підтверджується скріншотом з екрану електронної пошти позивача згідно вимогам, встановлених у п. 4.2 Договору.

Враховуючи зазначене, а також те, що послуги були прийняті відповідачем за ціною з урахуванням ПДВ (протилежного у акті здачі - приймання наданих послуг від 22.05.2020 не зазначено) та беручи до уваги положення статті 79 ГПК України, суд визнає вказану обставину отримання відповідачем податкових накладних доведеною позивачем.

Відтак, суд не бере до уваги посилання відповідача про те, що позивачем не доведено факту виконання ним всіх дій, які є умовами дляздійснення відповідачем оплати частини вартості послуги у розмірі ПДВ, оскільки в матеріалах справи наявні докази, якими позивач підтверджує свої позовні вимоги, а саме: підписаний акт здачі - приймання наданих послуг від 22.05.2020, податкову накладну № 34 від 22.05.2020, квитанцію про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 03.06.2020 та скріншот з електронної пошти позивача з доказами надсилання відповідачу на електронну адресу податкової накладної.

В той же час, відповідачем не надано доказів погашення заборгованості за актом здачі - приймання наданих послуг від 22.05.2020 та за податковою накладною № 34 від 22.05.2020 на загальну суму 839 102, 42 грн, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем 3 % річних у розмірі 9 651, 96 грн та індексу інфляції у розмірі 17 094, 22 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на суму 699 252, 02 грн нараховані 3% річних за період з 07.07.2020 по 18.11.2020 у розмірі 7 737, 20 та на суму заборгованості зі сплати ПДВ у розмірі 139 850, 40 грн за період з 05.06.2020 по 18.11.2020 у розмірі 1 914, 34 грн.

Окрім того, позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 14 007, 43 грн (на суму 699 252, 02 грн) за період з липня по листопад 2020 та на суму заборгованості зі сплати ПДВ у розмірі 139 850, 40 грн за період з червня по листопад 2020 у розмірі 3 086, 79 грн.

Судом перевірено наведений позивачем у заяві про збільшення розміру позовних вимог розрахунок вищевказаних сум заборгованості, і визнано його в цілому обґрунтованим та арифметично правильним, а відтак, заявлені позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбаченим цим Кодексом.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку іншим доводам сторін судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen . ), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. ), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не впливають на висновки суду щодо задоволення позовних вимог.

Судові витрати, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача, всього у сумі 12 987, 73 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СОК ТРЕЙД" задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032,м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СОК ТРЕЙД" (65016, Одеська область, м. Одеса, вул. Літературна, буд. 12, прим. № 206; ) заборгованість у розмірі 839 102 (вісімсот тридцять дев`ять тисяч сто дві) грн. 42 коп, у тому числі ПДВ у розмірі 139 850 (сто тридцять дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн 40 коп., 3% річних від простроченої суми за надані послуги без ПДВ за період з 07.07.2020 по 18.11.2020 у розмірі 7 737 (сім тисяч сімсот тридцять сім) грн. 62 коп., 3% річних від простроченої суми зі сплати ПДВ за період з 05.06.2020 по 18.11.2020 у розмірі 1 914 (одну тисячу дев`ятсот чотирнадцять) 34 грн, індекс інфляції за прострочення зі сплати за надані послуги без ПДВ за період з 07.07.2020 по 18.11.2020 у розмірі 14 007 (чотирнадцять тисяч сім) грн 43 коп, індекс інфляції за прострочення зі сплати ПДВ за період з 05.06.2020 по 18.11.2020 у розмірі 3 086 (три тисячі вісімдесят шість) грн 79 коп, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 12 987 (дванадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) грн. 73 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.04.2021.

Суддя М.Є.Літвінова