ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2021 р. Справа№ 910/17768/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Дикунської С.Я.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Салій І.О.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 08.04.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Заступника керівника Київської міської прокуратури

на рішення Господарського суду м. Києва

від 30.11.2020 (повне рішення складено 09.12.2020)

у справі № 910/17768/19 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Департаменту освіти Маріупольської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вема Кідс"

про стягнення штрафних санкцій в розмірі 372 561,32 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Керівник Маріупольської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Департаменту освіти Маріупольської міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вема Кідс" про стягнення штрафних санкцій в розмірі 372 561,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Вема Кідс" не виконало свої договірні зобов`язання в частині поставки товару у строки, обумовлені у Договорі, в зв`язку з чим, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню в розмірі 38 425,64 грн. та штраф в розмірі 334 135,68 грн.

В обґрунтування позову позивач вказував на час подання позову повідомлення від відповідача про наявність факторів, що перешкоджають виконанню зобов`язань за договором, в тому числі підтверджень про виникнення обставин непереборної сили наданих Торгово-промисловою палатою України не надходило, приладдя для навчальних кабінетів початкової школи не поставлені, зазначене свідчить про наявність умисної вини відповідача при виконанні зобов`язань за Договором.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач проти позову заперечував з підстав того, що предмет спірних правовідносин не має жодного відношення до "порушення інтересів держави", оскільки освітні заклади отримали товар, який було замовлено у повному обсязі, належної номенклатури та належної якості, бюджетні кошти які було витрачено на придбання посібників використано за цільовим призначенням, без будь-яких зловживань, привласнень тощо, жодних значних збитків інтересам держави, громади, департаменту освіти, освітнім закладам міста Маріуполь не нанесено, а отже у даному випадку немає передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутись до суду за захистом інтересів держави.

Також вказує, що спірних правовідносинах Департамент освіти Маріупольської міської ради є відповідним органом місцевого самоврядування, який наділений правом на звернення з позовом, а звернення прокурора з позовом до суду є альтернативним і не відповідає положенням матеріального та процесуального права.

Відповідач наводить аргументи стосовно того, що прокурор звернувся з позовом 16.12.2019 після спливу строків позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.11.2020 у справі №910/17768/19 у задоволенні позову Керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Департаменту освіти Маріупольської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вема Кідс" про стягнення штрафних санкцій в розмірі 372 561,32 грн. відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 38 425,64 грн. та штрафу у розмірі 334 135,68 грн. Проте, суд першої інстанції врахував подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності, у зв`язку з чим, як підтверджується позовною заявою прокурора, означена заява була направлена засобами поштового зв`язку 11.12.2019, а відтак, нарахування пені та штрафу до 11.12.2018, здійснені поза межами річного строку позовної давності.

Посилання прокурора на переривання строку позовної давності, з огляду на звернення до суду з позовом, провадження за яким було відкрито у справі № 910/5701/19 від 03.06.2019, судом першої інстанції були відхилені, оскільки за змістом частини другої статті 264 Цивільного кодексу України переривання перебігу позовної давності шляхом пред`явлення позову має місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Заступник керівника Київської міської прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема, прокурор посилався на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив доводи прокурора стосовно переривання позовної давності у зв`язку із зверненням позивача до Господарського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення штрафних санкцій з ТОВ «ВЕМА КІДС» з посиланням на правовий висновок Верховного Суду у справі №903/509/17 від 29.05.2018 відповідно до якої перебіг позовної давності не переривається, якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив, повернув її або залишив без розгляду. Висновок суду першої інстанції щодо відсутності переривання перебігу позовної давності у даній справі є необґрунтованим.

Короткий зміст заперечень проти доводів апеляційної скарги

02.04.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача у встановлений судом апеляційної інстанції строк надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду у відповідності до статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказував на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, а також відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідач наголошував, що вимоги прокурора заявлено поза межами строку річної позовної давності , а тому такі задоволенню не підлягають.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Тищенко О.В., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2020 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, а саме подати докази сплати судового збору у розмірі 8382, 63 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2020 у справі № 910/17768/19, яке оскаржується у повному обсязі та докази приведення апеляційної скарги у відповідність до вимог п. 3 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України (в частині вірного зазначення інших учасників справи та їх місцезнаходження, а саме адресу Маріупольської місцевої прокуратури №2, "вул. Сумська 76, м. Харків, 61002" замість вірної "Донецької обл. м. Маріуполь, бул. Меодити 1").

10.02.2021 від Заступника керівника Київської міської прокуратури через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду надійшла (у визначений судом строк) заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено платіжне доручення № 2041 від 28.12.2020 на суму 4607, 00 грн. та платіжне доручення № 2042 від.28.12.2020 на суму 3775, 03 грн. про сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та апеляційна скарга, яка приведена у відповідність до вимог п. 3 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України в частині вірного зазначення інших учасників справи та їх місцезнаходження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/17768/19, розгляд апеляційної скарги призначено до розгляду в судовому засіданні 08.04.2021, встановлено учасникам справи строк на подання відзиву та заперечень на відзив.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судовому засіданні 08.04.2021 прокурор надав пояснення по суті справи, відповідно просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі №910/17768/19 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 08.04.2021 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою свого місцезнаходження, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення 496 та 808.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції враховуючи те, що матеріали справи містять достатні обсяг документів, які є необхідними для розгляду справи, а також містять і письмові позиції учасників справи щодо спірних правовідносин, учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників спору в судове засідання обов`язковою не визнавалась, дійшов висновку, що неявка представника відповідача в судове засідання - не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги та справи, у зв`язку з чим підстави для відкладення розгляду справи - відсутні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується матеріалами справи, 24.07.2018 між Департаментом освіти Маріупольської міської ради (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вема Кідс" (далі - постачальник, відповідач) укладено Договір поставки № 1670 (далі - договір), відповідно до умов якого, постачальник передає у власність замовнику, а замовник приймає та оплачує товар по цінах, в кількості, асортименті що вказані в додатку № 1 (специфікації), що є невід`ємною частиною цього договору.

Найменування товару: Приладдя для рукоділля для навчальних кабінетів початкової школи за кодом ДК 021:20-9 - Приладдя для рукоділля (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору строк (термін) поставки до 27.08.2018.

Згідно з п. 2.2 Договору, місце поставки: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Миру 70. Фактичне місце поставки узгоджено сторонами - згідно додатку 2 до Договору (дислокація).

У відповідності до п. 2.3 Договору передача товару здійснюється за товарними накладними, що є підставою для оплати замовником. Разом з товаром постачальник повинен передати замовнику документи, які належать до передачі разом з товаром відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 2.5 Договору узгоджено, що датою поставки товару є дата, коли товар був переданий в повному обсязі у власність замовника в місці поставки (призначення), що підтверджується відповідними документами, з цього моменту зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважається виконаними у повному обсязі.

Постачальник повинен поставити замовнику товар, якість якого відповідає технічним вимогам замовника (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору разом з товаром постачальник повинен передати замовнику документи, які належать до передачі разом з товаром відповідно до чинного законодавства України. До таких документів належать бухгалтерські документи, документи, що засвідчують якість товару (гігієнічний висновок, сертифікат якості, сертифікат відповідності, тощо), технічна документація виробника, а також документи, що підтверджують гарантії на експлуатацію товару.

Згідно з п. 4.1 Договору ціна договору становить 2 670 680,00 грн. з ПДВ 445 113, 33 грн. Ціна за одиницю товару вказана у Специфікації, що є Додатком 1 до цього Договору.

У відповідності до п.4.2. сторони можуть зменшувати обсяг закупівлі товару та загальну вартість (визначену суму) цього Договору залежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять відповідні зміни до цього Договору, шляхом підписання додаткових угод.

Пунктом 4.3. передбачено, що розрахунки здійснюються в безготівковій формі за рахунок бюджетних коштів Замовник проводить розрахунки з Постачальником у відповідності до вимог п. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України через Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області.

За умовами п. 4.4 Договору замовник зобов`язаний повністю оплатити товар протягом тридцяти календарних днів з дати підписання видаткової накладної. У разі затримки бюджетного фінансування, розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 15 банківських днів з дати отримання замовником бюджетного призначення на свій реєстраційний рахунок, але не пізніше дев`яносто календарних днів з дати передачі товару замовнику. При цьому замовник повинен довести документально факт затримки бюджетного фінансування видатків за цим Договором.

Відповідно до п. 4.5 датою оплати Товару вважається дата зарахування (надходження) грошових коштів на поточний рахунок постачальника, а оплата здійснюється у розмірі повної вартості товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок Постачальника.

Згідно з п. 5.1.1 Замовник зобов`язаний своєчасно в терміни обумовлені в цьому договорі та в повному обсязі (при наявності бюджетного фінансування) сплачувати за поставлений товар.

П. 5.2.1 замовник має право у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань Постачальником достроково розірвати договір в односторонньому порядку, повідомивши про це Постачальника не менше ніж за 5 календарних днів до розірвання Договору.

Пунктом 5.3.1 Договору визначено, що постачальник зобов`язаний своєчасно забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором.

Пунктом 6.1 передбачено, що сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов`язань за цим Договором, якщо воно сталося за форс-мажорних обставин, дії сторін Договору при настанні обставин непереборної сили, що не дозволяють виконати умови Договору.

У відповідності до п. 6.2. сторона звільняється від визначеної цим Договором та (або) чинним законодавством України відповідальності за повне чи часткове порушення Договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин, визначених у цьому Договорі за умови, що їх настання було засвідчено у визначеному цим Договором порядку.

Не вважаються випадком форс- мажорних обставин недодержання своїх обов`язків контрагентом тієї Сторони, що порушила цей Договір.

У відповідності до п. 7.2.1 Договору у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у даному Договорі, останній сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад п`яти днів додатково сплачує штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Згідно з п. 7.2.2 Договору у разі застосування пені/штрафу, сторона, що порушила виконання зобов`язань, зобов`язана сплатити суму пені/штрафу на підставі окремо виставленого, у кожному випадку рахунку. Оплата рахунку проводиться протягом п`яти банківських днів з дати його отримання стороною, яка допустила прострочення виконання своїх зобов`язань за Договором. Рахунок на оплату пені/штрафу направляється факсимільним зв`язком, з подальшим направленням оригіналу із супровідним листом поштою (рекомендованим з повідомленням) на адресу, що вказана в Договорі.

П. 7.3. Договору передбачає, що сторона, яка порушила зобов`язання, визначене цим Договором та (або) законодавством України зобов`язана відшкодувати завдані цим збитки стороні, права або законні інтереси якої порушено.

Відповідно до п. 7.4 сплата стороною та (або) відшкодування збитків, завданих порушенням Договору, не звільняє її від обов`язку виконати цей Договір в натурі, якщо інше прямо не передбачено чинним законодавством України.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018, а в частині фінансових зобов`язань - до повного їх виконання. Закінчення дії цього Договору не звільняє сторони від його виконання та відповідальності за порушення його умов (п. 8.1 Договору).

Вказаний Договір підписаний представниками обох сторін, скріплений їх печатками.

Додатком № 1 до Договору №1670 від 24.07.2018 сторонами викладено Специфікацію у якій визначено, що Товариства з обмеженою відповідальністю "Вема Кідс" має поставити Департаменту освіти Маріупольської міської ради:

- посуд столовий для сервірування у кількості 160 шт. на суму 36 000,00 грн. (без ПДВ);

- набір для догляду за кімнатними рослинами у кількості 1120 шт. на суму 128 800, 00 грн. (без ПДВ);

- народні ремесла (набори) у кількості 1120 шт. на суму 92 400, 00 грн. (без ПДВ);

- набір музичних інструментів у кількості 160 шт. на суму 239 032,00 грн. (без ПДВ);

- набір "З`єднувальні блоки" у кількості 1120 шт. на суму 364 000, 00 грн. (без ПДВ);

- набір для колективної творчості у кількості 1120 шт. на суму 532 000,00 грн. (без ПДВ);

У відповідності до Специфікації загальна вартість товару поставки на суму 1 670 680, 00 грн. (в тому числі з ПДВ 278 446, 40 грн.)

Додатком № 2 до Договору сторонами узгоджено Дислокацію.

31 серпня 2018 року сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до якої сторони внесли зміни в Специфікацію та Дислокацію, виклавши їх в новій редакції, а також внесли зміни в п. 4.1 Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 31.08.2018) ціна цього Договору становить 1 670 678,40 грн. в т.ч. ПДВ 278 446,40 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за Договором в частині своєчасної поставки товару за Договором, позивач звернувся до відповідача із Претензією № 39.10-44607-39.1 від 28.08.2018, у якій просив сплатити пеню за несвоєчасну поставку товару або повідомити про обставини, що є підставою для звільнення від відповідальності за порушення умов договору.

У відповідь на претензію, відповідач Листом вих. № 002/10 від 03.10.2018 повідомив позивача, що мали місце форс-мажорні обставини - пожежа у виробничо-складських приміщеннях, які стали обґрунтованою причиною для затримки поставки товару, на підтвердження чого надав акт про пожежу від 07.08.2018, складений у складі комісії провідного інспектора Ірпінського МВ Яцишина О.О., керуючого ТОВ "Фабрика Рент" Терещенко В.В. та директора ТОВ "Вема кідс" Гуральчука Г.Я.

03.10.2018 Департамент освіти Маріупольської міської ради повторно звернувся до відповідача з Претензією № 39-52562-39.1 від 03.10.2018 про сплату нарахованих штрафу та пені за неналежне виконання зобов`язань за Договором, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

В подальшому, на виконання умов Договору, ТОВ "Вема Кідс" поставило, а Департамент освіти Маріупольської міської ради прийняв товар згідно видаткових накладних № ВК000000078 від 01.10.2018 на суму 614 460,00 грн., № 452 від 01.10.2018 на суму 595 478,40 грн. та № ВК000000657 від 16.10.2018 на суму 23 940,00 грн.

Як зазначав прокурор у позові, ТОВ "Вема Кідс" не виконало свої договірні зобов`язання в частині поставки товару у строки, обумовлені у Договорі, в зв`язку з чим, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню в розмірі 38 425,64 грн. та штраф в розмірі 334 135,68 грн.

Відповідач в свою чергу посилався на відсутність передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутись до суду за захистом інтересів держави. Також відповідачем, до ухвалення судом першої інстанції рішення по справі, заявлено про застосування спеціального (річного) строку позовної давності до вимог щодо стягнення штрафних санкцій з посиланням на приписи п. 1 ч. 2 ст. 257, ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч.1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (ч.3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1-3 ч.4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (ч.7).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 уточнено висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18. А також відступлено від висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 923/560/18; постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 925/650/18; постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 909/569/18; постанова Верховного Суду від 07 грудня 2018 у справі № 924/1256/17.

У вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 висловлену такі правові позиції, які згідно приписів статті 236 ГПК України суди повинні враховувати.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.

Укладаючи Договір на визначених у ньому умовах сторони розраховують або на належне його виконання, або на справедливу компенсацію (штрафні санкції) у випадку порушення його умов, і ці санкції з одного боку, зможуть компенсувати завдану другою стороною шкоду порушенням взятих на себе зобов`язань, а з іншого - стимулювати сторону до належного та вчасного цих зобов`язань виконання.

Як підтверджується умовами укладеного Договору, за ним передбачено поставку школам на замовлення Департаменту освіти Маріупольської міської ради комплектів приладдя для рукоділля до початку навчального року, тобто, від вчасного та повного виконання його умов відповідачем безпосередньо залежало матеріальне забезпечення початку навчального процесу у школах.

Натомість, несвоєчасною поставкою комплектів посібників у школи міста Маріуполя, відповідач порушив нормальний початок навчального процесу у школах, чим безпосередньо завдав шкоди інтересам держави, в особі Департаменту освіти Маріупольської міської ради, яка (держава) згідно Конституції України гарантувала усім рівне право на освіту та зобов`язувалась її забезпечити.

Відповідно до ст.53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою.

Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Компетентним органом щодо захисту зазначених інтересів держави у бюджетній сфері, згідно з Положенням, затвердженим рішенням Маріупольської міської ради від 19.04.2017 №7/17-1341 є Департамент освіти Маріупольської міської ради (позивач), який є головним розпорядником бюджетних коштів, і як розпорядник бюджетних коштів, забезпечує в межах повноважень ефективне і цільове використання бюджетних коштів.

Так, відповідно до ч.3 ст.26 Бюджетного кодексу України, Департамент освіти Маріупольської міської ради, як розпорядник бюджетних коштів мав би організувати внутрішній контроль для забезпечення дотримання законності та ефективності використання бюджетних коштів, досягнення результатів відповідно до встановленої мети, завдань, планів і вимог щодо діяльності бюджетної установи та її підвідомчих установ.

Всупереч покладеним обов`язкам Департаментом освіти Маріупольської міської ради не було вжито достатніх та належних заходів до стягнення суми штрафних санкцій за невиконання умов Договору у примусовому порядку з відповідача, оскільки відповідний позов до суду пред`явлено не було.

При цьому листування у претензійному порядку, стягнення штрафних санкцій - не гарантує та не забезпечує.

В якості причин не звернення позивача з відповідним позовом прокурором зазначалось, що Департамент освіти Маріупольської міської ради звернувся до Маріупольської місцевої прокуратури №2 з листом № 39-4412-39.1 від 27.02.2019, в якому просив останню забезпечити представництво інтересів Департаменту освіти Маріупольської міської ради в суді з метою стягнення сум штрафних санкцій за укладеним договором з ТОВ "Вема кідс", зазначаючи про неможливість самостійного звернення до суду з позовом, у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань на сплату судового збору в необхідному розмірі, на підтвердження чого надано копію кошторису на 2019 рік, відповідно до якого коштів на сплату судового збору не передбачено. Вказаний лист був отриманий прокуратурою 28.02.2018 за вх. № 910вх-19.

Отже, оскільки позивач як орган, на якого покладено відповідні повноваження забезпечення ефективного і цільового використання бюджетних коштів для організації освітнього процесу для громадян, що являє собою державні інтереси, не належним чином здійснював свої повноваження, що проявилось у неподанні позову самостійно до відповідача, а причини такого неподання протягом розумного строку полягають у відсутності бюджетного фінансування на сплату судового збору за подання позову (об`єктивна причина, що перешкоджає такому зверненню), про що позивач повідомив прокуратуру, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що прокурор правомірно звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в особі Маріупольської міської ради.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.09.2020 у справі № 910/5699/19.

В свою чергу, укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 712 Цивільного кодексу України регулює відносини, що виникають із договору поставки та визначає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.1 Договору строк (термін) поставки до 27.08.2018.

Таким чином, враховуючи строки поставки товару, узгоджені сторонами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що кінцевим строком для виконання відповідачем свого обов`язку з поставки продукції є 27.08.2018.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Пунктом 2.5 Договору узгоджено, що датою поставки товару є дата, коли товар був переданий в повному обсязі у власність замовника в місці поставки (призначення), що підтверджується відповідними документами, з цього моменту зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважається виконаними у повному обсязі.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, на виконання умов Договору, ТОВ "Вема Кідс" поставило, а Департамент освіти Маріупольської міської ради прийняв товар згідно видаткових накладних № ВК000000078 від 01.10.2018 на суму 614 460,00 грн., № 452 від 01.10.2018 на суму 595 478,40 грн. та № ВК000000657 від 16.10.2018 на суму 23 940,00 грн., а тому відповідачем поставлено товар з порушенням строків, узгоджених сторонами у Договорі.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, відповідачем було прострочено виконання обов`язку з поставки продукції за Договором на загальну суму 1 670 678,40 грн., а отже, допущено несвоєчасне виконання обов`язку (порушення строку виконання) з поставки товару, обумовленого договором.

Відповідно до статей 216, 218 Господарського кодексу України, порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України, одним із видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В свою чергу, такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п. 7.2.1 Договору, у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у даному Договорі, останній сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад п`яти днів додатково сплачує штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 38 425,64 грн.

В свою чергу, оскільки відповідачем порушено строки поставки товару вартістю 1 670 678,40 грн. на строк понад п`ять днів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 334 135,68 грн.

В свою чергу, відповідачем, до ухвалення судом першої інстанції рішення по справі, заявлено про застосування спеціального (річного) строку позовної давності до вимог щодо стягнення штрафних санкцій з посиланням на приписи п. 1 ч. 2 ст. 257, ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, і судом першої інстанції було ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з посиланням на пропуск прокурором строку позовної давності.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що як вбачається з ухвали Господарського суду міста Києва від 03.07.2019 № 910/5701/19 позов Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Департаменту освіти Маріупольської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вема Кідс" про стягнення 372561,32 грн. залишено без розгляду, оскільки в позовній заяві прокурор належними та допустимими доказами не обґрунтував та не довів наявність підстав, з яких у прокуратури виникає процесуальна дієздатність для звернення до суду з даним позовом, що свідчить про те, що прокурором не було додержано вимог процесуального закону, при звернення з позовом, провадження за яким було відкрито згідно ухвали № 910/5701/19 від 03.06.2019, а отже перебіг позовної давності у даному випадку не переривався. Таким чином, оскільки пеня нарахована за період з 28.08.2018 по 19.09.2018, а право на стягнення штрафу виникло - 02.09.2018, означені вимоги заявлено поза межами річного строку позовної давності, в зв`язку з чим, суд першої інстанції не задовольнив їх, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції у наведеній частині стосовно позовної давності, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статей 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважним причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фінікарідов проти Кіпру" механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Так, ч. 1 ст. 265 Цивільного кодексу України визначено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, а випадки зупинення перебігу позовної давності обумовлені ст. 263 Цивільного кодексу України.

Отже, чинне цивільне законодавство визначає, що перебіг строку позовної давності не зупиняється при залишенні позову без розгляду, а випадки такого зупинення визначені ст. 263 Цивільного кодексу України.

При цьому, статтею 264 Цивільного кодексу України визначені випадки саме переривання строку позовної давності і до яких віднесено пред`явлення особою позову до боржників (предметом якого є вимога в цілому чи його частина).

Таким чином, чинне цивільне законодавство передбачає зупинення перебігу позовної давності (ст. 263 Цивільного кодексу України) та його переривання (ст. 264 Цивільного кодексу України), а ч. 1 ст. 265 Цивільного кодексу України обумовлено випадок, коли перебіг позовної давності не зупиняється (тобто за випадками, визначеними ст. 263 Цивільного кодексу України).

Ч. 1 статті 265 Цивільного кодексу України не містить нормативного регулювання, що залишення позову без розгляду не перериває строк, обумовлений ст. 264 Цивільного кодексу України, а отже, у випадку пред`явлення позову позовна давність саме переривається, і за правилами ч. 3 ст. 264 Цивільного кодексу України - починається заново.

Отже, звернення прокурора з відповідним позовом про стягнення штрафних санкцій у травні 2019 року, з урахуванням того, що кінцевим строком для виконання відповідачем свого обов`язку з поставки продукції є 27.08.2018, перервало відповідний строк позовної давності в розумінні ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення пені та штрафу. При цьому, позов Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Департаменту освіти Маріупольської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вема Кідс" про стягнення 372561,32 грн. відповідав вимогам процесуального закону, оскільки за вказаними позовом було відкрито провадження у справі № 910/5701/19, а не відмовлено у її прийнятті чи повернуто.

Крім того, як зазначалось вище, залишення відповідного позову прокурора без розгляду в подальшому відповідною ухвалою, відбулось з тих підстав, що в позовній заяві прокурор належними та допустимими доказами не обґрунтував та не довів наявність підстав, з яких у прокуратури виникає процесуальна дієздатність для звернення до суду з даним позовом - є визначальним саме для висновку про відсутність підстав для зупинення перебігу позовної давності, визначених ст. 263 Цивільного кодексу України, а не для його переривання в розумінні ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України. (узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 908/828/17). Крім того, залишення позову без розгляду за наведеної підстави, не може були підставою для висновку стосовно недодержання вимог процесуального закону саме в момент звернення з таким позовом.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що визначальною та першочерговою подією у часі, у даному випадку, є саме звернення у травні 2019 року прокурора з відповідним позовом в межах справи № 910/5701/19, що створило правовий наслідок, обумовлений ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України, а саме: переривання перебігу позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій та початок заново відповідного перебігу річного строку у відповідності до ч. 3 ст. 264 Цивільного кодексу України, з дати звернення з позовом у травні 2019 року (згідно даних з сайту «Судова влада України») - 02.05.2019.

Повернення відповідного позову, що є другою подією у часі, жодним чином не вплинуло та не змінило та/або спростувало факт переривання перебігу позовної давності у один рік за відповідними вимогами. При цьому, повернення відповідного позову впливало б саме на зупинення перебігу позовної давності в контексті випадків, обумовлених саме ст. 263 Цивільного кодексу України, в сукупності з приписами ч. 1 ст. 265 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють позовну давність, а саме: ст. ст. 256, п. 1 ч. 2 ст. 258, ст. 261, ст. 263, ч. 2 та ч. 3 ст. 264, ч. 1 ст. 265, ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим зроблено необґрунтовані висновки про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу та пені з підстав пропуску спеціального (річного) строку позовної давності, без урахування обставин його переривання згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 264 Цивільного кодексу України, з дати звернення з позовом у травні 2019 року (згідно даних з сайту «Судова влада України») - 02.05.2019.

При цьому, з відповідним позовом у справі № 910/17768/19 прокурор звернувся 11.12.2019 (згідно з відомостями конверта, в якому позов скеровано до суду першої інстанції), тобто в межах річного строку, з огляду на встановлені вище обставини та з урахуванням п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 2, ч. 3 ст. 264 Цивільного кодексу України, і річний строк позовної давності за пред`явленими вимогами не є пропущеним.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги прокурора, заявлені в інтересах держави в особі позивача, про стягнення з відповідача 38 425,64 грн. пені та 334 135,68 грн. штрафу - є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими (зокрема, щодо пропуску позовної давності), висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи (зокрема щодо обставин переривання річного строку позовної давності щодо заявлених вимог згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 264 Цивільного кодексу України), а також при ухваленні рішення судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права (ст. ст. 256, п. 1 ч. 2 ст. 258, ст. 261, ст. 263, ч. 2 та ч. 3 ст. 264, ч. 1 ст. 265, ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України) та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вема Кідс" на користь Маріупольської місцевої прокуратури № 2 підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у сумі 5 588,42 грн., а на користь Київської міської прокуратури - з відповідача підлягає стягненню 8 382,63 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/17768/19 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/17768/19 - скасувати та прийняти нове рішення.

3. Позов Керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Департаменту освіти Маріупольської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вема Кідс" - задовольнити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вема Кідс" (; місцезнаходження: 03150 м.Київ, вул.. Велика Васильківська, буд. 114) на користь Департаменту освіти Маріупольської міської ради (; місцезнаходження: 87500 Донецька обл.., м. Маріуполь, пр. Миру, 70) пеню у розмірі 38 425 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять п`ять) грн. 64 коп. та штраф у розмірі 334 135 (триста тридцять чотири тисячі сто тридцять п`ять) грн. 68 коп.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вема Кідс" (; місцезнаходження: 03150 м.Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 114) на користь Маріупольської місцевої прокуратури №2 ( місцезнаходження: 87541 Донецька обл., м.Маріуполь, бульвар Меотиди, 1) судовий збір за подачу позову у сумі 5 588 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн. 42 коп.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вема Кідс" (; місцезнаходження: 03150 м.Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 114) на користь Київської міської прокуратури (; місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.. Предславинська, 45/9) 8 382 (вісім тисяч триста вісімдесят дві) грн. 63 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

7. Матеріали справи № 910/17768/19 повернути до Господарського суду міста Києва, доручивши останньому видати накази на виконання даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту: 14.04.2021.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.Я. Дикунська

О.В. Тищенко