РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.04.2021Справа № 910/2874/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Май Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо»

про стягнення 309515,44 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

СУТЬ СПОРУ:

У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Май Україна» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з указаним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (далі - відповідач) боргу за договором поставки №150119-02/1г від 05.01.2019 (далі - Договір), разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань повністю та вчасно оплатити поставлений йому товар.

Позивачем, крім судового збору, до складу судових витрат також включено витрати на надання правової допомоги у сумі 25000 грн.

Відповідач відзив на позов не подав, про розгляд судом справи щодо нього повідомлений в установленому законом порядку.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) за наявними матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

05.01.2019 між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Покупець) було укладено Договір, відповідно до якого Постачальник зобов`язувався передати товар у власність Покупця у відповідності до замовлень Покупця, а Покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору. Поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно замовлення Покупця, яка (і) є невід`ємною частиною договору. Загальна вартість даного договору становить суму всіх накладних на відпуск товару, виписаних протягом терміну дії даного договору (пункти 1.1, 1.2, 1.3 цього Договору).

Позивачем у період з грудня 2019 року до травня 2020 року на підставі вищевказаного Договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 322857,42 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними (повний перелік наведений у позовній заяві), копії яких долучено до матеріалів справи.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем були висловлені якісь претензії щодо кількості, якості чи вартості поставленого товару. Відповідач не надав суду відповідних заперечень і доказів на спростування зазначеного.

Враховуючи наведені докази та положення статей 74, 79 ГПК України, суд вважає доведеною обставину поставки на користь відповідача вище вказаного товару на загальну суму 322857,42 грн.

Відповідно до пункту 5.4 Договору (у редакції протоколу розбіжностей) оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем у українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок протягом 80-ти календарних днів з дати поставки товару.

Датою поставки товару вважається дата, зазначена представником Покупця у видатковій накладній на поставку вказаного товару в момент його отримання (підпункт 5.4.1 пункту 5.4 Договору).

Проте, як зазначає позивач, відповідачем було оплачено позивачу лише частину поставленого товару, вартість товару на загальну суму 309515,44 гри. відповідачем оплачена не була. Протилежного матеріали справи не містять.

За таких обставин справи, позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Враховуючи наведені докази та положення статей 74, 79 ГПК України, суд вважає доведеною позивачем обставину наявності у відповідача заборгованості за Договором на загальну суму 309515,44 грн.

Доказів оплати вищевказаної суми боргу матеріали справи не містять.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач на обґрунтування своїх позовних вимог.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25000 грн., то судом враховано наступне.

На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем до матеріалів справи додані (у копіях) наступні належні та допустимі докази:

- договір (угода) про надання правової допомоги № 04/02-21 від 04.02.2021, укладений між Адвокатським об`єднанням «БОССОМ ГРУП» та позивачем;

- банківська виписка з рахунку АО «БОССОМ ГРУП» за 16.02.2021 про зарахування на рахунок отримувача 25000 грн. від позивача із призначенням платежу «плата за юридичні послуги рах. НОМЕР_1 від 15.02.2021»;

- ордер від 19.02.2021, виписаний адвокатом Спиридоновою Катериною Сергіївною на надання правничої (правової) допомоги позивачу, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6010 на цього адвоката.

Детальний опис послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом позивачу, відображений у змісті позовної заяви та складається із 4 годин аналізу адвокатом наданих позивачем документів та 15 годин складання тексту позовної заяви, формування платіжного доручення та сплати судового збору, підготування пакету документів відповідно до вимог ГПК України.

Таким чином, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу підтверджений належними та допустимими доказами, є обґрунтованим та відповідає критеріям розумності, співмірності із ціною позову.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, відповідачем не доведено суду, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не мають характеру необхідності, що їх розмір є нерозумним та невиправданим. Відповідачем не доведено перед судом, що заявлений позивачем розмір таких витрат є необґрунтовано високим та не відповідає існуючим ринковим цінам на аналогічні послуги.

Виходячи із положень чинного законодавства, зокрема зі змісту положень ГПК України, позивач не зобов`язаний обґрунтовувати кількість часу витраченого адвокатом, а лише зобов`язаний підтвердити таку кількість витраченого часу.

Суд також зазначає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) від 30 вересня 2009 року № 23-рн/2009) положення частини першої статті 59 Конституції України «кожен має право на правову допомогу» треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 86, 129, частиною 9 статті 165, частиною 2 статті 178, статтями 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (Україна, 01042, місто Київ, провулок Новопечерський, будинок 19/3, корпус 2, кабінет 33; ідентифікаційний код 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Май Україна» (Україна, 08700, Київська обл., місто Обухів(пн), вул. Трипільська, будинок 46; ідентифікаційний код 35442324) 309515,44 грн. (триста дев`ять тисяч п`ятсот п`ятнадцять гривень 44 копійки) боргу, а також 4642,73 грн. (чотири тисячі шістсот сорок дві гривні 73 копійки) судового збору та 25000 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків