ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021м. ДніпроСправа № 904/1592/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Головахи К.К., розглянувши справу

за позовом Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва"

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Санрайз"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1

про визнання договору про надання послуг недійсним

Представники:

Від Позивача Садовський І.В. - адвокат

Від Відповідача Панченко О.В. - адвокат

Від третьої особи не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Фірма "Харків-Москва" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Санрайз" про визнання договору про надання послуг № 15 від 31.10.2019 недійсним.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2020 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати обґрунтування необхідності залучення до участі у справі в якості третьої особи: ОСОБА_1 та зазначити на чиїй стороні його необхідно залучити; надати інформацію щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

30.03.2020 Позивач надав до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 03.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.04.2020 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 .

23.04.2020 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив та зазначив, що твердження позивача про відсутність правовідносин між ТК ТОВ фірмою «Харків-Москва» та ТОВ «Будівельною компанією «Санрайз» є хибними, адже договір існує у реальній дійсності, у письмовій формі підписаний ат скріплений печатками обох сторін.

Договір про надання послуг № 15 від 31.10.2019 укладено від імені ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» повноважним представником керівником підприємства яким був у цьому періоді ОСОБА_1 , ним же підписаний акт виконаних робіт у період дії його повноважень.

Відповідач вказує на те, що позивач посилається на те, що суб`єктом підписання був незаконний директор ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» ОСОБА_1 , що підтверджується Наказом Мінюсту № 4080/5 від 19.12.2019 та Висновком Комісії з питань розгляду скарг на дії державних реєстраторів при Мінюсті України від 28.11.2019 яким скасовано незаконні реєстраційні дії щодо зміни директора. З такими твердження відповідач не погоджується, оскільки підписантом договору та акту виконаних робіт був саме чинний у цей період керівник, що у відповідача не викликало сумнівів. При підписанні договору та акту виконаних робіт звірялися данні підписанта із відомостями які містяться у ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань у якому керівником підприємства був зазначений саме ОСОБА_1 .

Щодо визнання заборгованості за цим договором наступним керівником ТК ТОВ фірми «Харків-Мостка» Скрябіним Олександром Володимировичем відповідач зазначає, що на момент отримання відповіді на претензію датованої 20.12.2019 повноважним керівником був саме ОСОБА_2 . Із додатків до позову стало відомо, що саме 20.12.2019 проведено реєстраційну дію щодо зміни керівника та зміни місця знаходження Товариства, а вже 28.12.2019 року за Наказом № 4303/5 від 28.12.2019 її скасовано.

Таким чином від 20.12.2019 по 28.12.2019 ОСОБА_2 був повноважним керівником підприємства та мав повноваження на підписання відповіді на претензію.

Щодо посилання позивача на назву замовника не у повній відповідності з правильним повним найменуванням її у спірному договорі відповідача вказує на те, що виникла технічна помилка, на яку учасники не звернули уваги та звертає увагу на те, що усі реквізити підприємства повністю ідентифікують юридичну особу як ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» без двозначного розуміння сторонами.

Щодо посилань позивача на рейдерське захоплення підприємства відповідач зазначає, що йому жодних обставин з цього приводу не відомо.

Відповідач стверджує, що посилання позивача на неналежність довіреності від 03.09.2019. яка видана ОСОБА_3 на представництво Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельної компанії «Санрайхз» є безпідставним.

Також відповідач вказує на те, що договір укладений у повній відповідності до чинного законодавства України повноважним на відповідний період часу керівником підприємства ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» та представником ТОВ «Будівельна компанія «Санрайз».

У відзиві на позов відповідач вказує на те, що позивач стверджує, що протоколом позачергових загальних зборів учасників ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» від 30.12.2019 затверджено незгоду та невизнання своїх дій, рішень та документів в тому числі протоколів загальних зборів та рішень загальних зборів ТК ТОВ Фірма «Харків-Москва» за період з 28.10.2019 по 28.12.2019.

З цього приводу відповідач зазначає, що наведений документ є внутрішньою справою ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» і не може впливати на об`єм прав та обов`язків інших суб`єктів господарювання.

Доводи позивача про те, що оборотно-сальдова відомість за період з 01.01.2018 по 31.01.2020 по контрагентам підтверджує платоспроможність товариства не мають значення для вирішення даного спору та свідчать лише про небажання позивача сплачувати за отримані за спірним договором послуги. Крім того, не зазначено оборотно-сальдова відомість якого саме бухгалтерського рахунку додана до позовної заяви, адже План рахунків бухгалтерського обліку налічує декілька рахунків на яких обліковуються розрахунки із контрагентами, як-то 361,631,3771 та інші, отже лише в цілому, у комплексі на підставі даних балансу підприємства можливо робити висновки про його фінансовий, майновий стан та платоспроможність.

Щодо місця проведення вантажно-розвантажувальних робіт, то вони проводились за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач також зауважує, що не зазначення місця проведення робіт у договорі не є істотною умовою договору, адже замовленою була кількість мото-годин робіт техніки, а не конкретне місце, тим більше у замовник мав повне право у ході виконання договору змінити місце проведення робіт на інший можливий об`єкт, на якому необхідно було б проводити роботи.

Для проведення вантажно-розвантажувальних робіт залучена техніка: Вантажопідйомний кран, бульдозер та трактор. До переліку вантажно-розвантажувальних робіт входило, очистка території від великогабаритних металевих конструкцій, які знаходилися як під покровом ґрунту так і зовні, зокрема металоконструкції з водопроводу великого діаметру, залізничні колії, великогабаритні глиби каменю гранітної породи. Також, було сплановано рівень ґрунту зазначеного замовником майданчика, засипано ями, та знесено пагорби тощо.

Технікою у зазначеному складі можливо було здійснювати навантаження як сипучих речовин, так і великих габаритних предметів, яке здійснювалось за замовленням позивача. Про зміст, місце виконання договору йшлося у листуванні між сторонами договору (Комерційна пропозиція від 29.10.2019 та відповідь на пропозицію від 30.10.2019).

Відповідач стверджує, що підтвердженням виконання умов договору є акт № 15 від 17.12.2019 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) засвідчений підписами уповноважених осіб та скріплений печатками обох підприємств та відповіддю позивача від 19.12.2019 на претензію про визнання боргу.

Також відповідач зазначає, що посилання позивача на те, що надані документи щодо договору не відповідають вимогам до первинних документів тому не підтверджують реальність господарської операції є безпідставними.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що виконавець послуг за договором № 15 від 31.10.2019 не є платником податку на додану вартість.

Також відповідач заперечує проти доводів позивача про те, що спірний договір є фіктивним.

Ухвалою від 28.04.2020 матеріали справи №904/1592/20 за позовом Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями Фірма "Харків-Москва" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Санрайз", Третя особа: ОСОБА_1 про визнання договору про надання послуг недійсним передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Харківської області для розгляду в межах справи №922/1174/20.

11.06.2020 постановою апеляційного господарського суду Харківської області апеляційну ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.04.2020 по справі № 922/1174/20 скасовано та прийнято нове рішення, яким у відкритті провадження у справі про банкрутство ТК ТОВ з ІІ фірма "Харків - Москва" відмовлено.

19.11.2020 справу № 904/1592/20 повернуто до Господарського суду Дніпропетровської області.

Згідно із витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду - судді Назаренко Н.Г.

Ухвалою суду від 25.11.2020 прийнято справу № 904/1592/20 до свого розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 16.12.2020.

Ухвалою суду від 16.12.2020 відкладено підготовче засідання на 11.01.2021.

Ухвалою суду від 11.01. 2021 підготовче засідання відкладено до 27.01.2021.

25.01.2021 відповідач надав до суду відповідь на відзив в якій зазначив, що за оскаржуваним договором виконавець зобов`язується виконати вантажно- розвантажувальні роботи з використанням автокрану, бульдозеру дизельного, трактору згідно до замовленої кількості мото-годин роботи, а замовник зобов`язується сплатити вартість виконаних робіт. Доказів фактичного понесення витрат з виконання вказаних робіт відповідач не надав, хоча стверджує, що договір спрямовано на реальне настання правових наслідків. Зокрема, погоджених листів, доказів придбання палива для належного надання послуги, наявність у власності або використанні заявленого обладнання та транспорту, довідки 1ДФ із зазначенням працівників (водіїв, вантажників), які фактично могли б надати вказану послугу, тощо. ТК ТОВ «Фірма «Харків-Москва» не мала на час виконання спірного договору товару чи майна, яке б потребувало замовлення вказаних послуг із вантаження-розвантаження. Відповідач не зазначає, що саме розвантажено, не надає документів (заявок, відповідно до яких розраховано мото-години відповідно до умов договору, тощо), відповідно до яких виконавець знав, де саме, коли саме, що саме буде розвантажуватись та навантажуватись, та відповідно визначити кількість ресурсів для надання послуги належним чином. Виходячи з обсягу переліченої техніки, необхідної для надання послуги, об`єм матеріальних цінностей повинен бути значним. Проте, позивач за даним бухгалтерського обліку не має відомостей того, що за майно могло бути навантажене чи розвантажене за умовами оскаржуваного договору. Відповідачем зазначено, що розвантажувальні роботи проводились за адресою: Полтавська область, Кобеляцький район, село Світлогірське. Позивач не має у власності чи в оренді будь-якого майна на території Полтавської області, зокрема складів, виробничих приміщень, інших місць зберігання майна. У разі необхідності в укладенні подібного договору позивач скористався б послугами місцевих суб`єктів господарювання, які вчиняють свою діяльність на території м. Харків та Харківської області, де власне перебуває саме підприємство позивача та його виробничі потужності.

Також позивач зазначає, що його позиція зводиться до того, що рішення про державну реєстрацію прав, зокрема про зміну керівників підприємств позивача, які скасовані на підставі наказу Мінюсту від 19.12.2019, є такими, що не породжують жодних правових наслідків для позивача з моменту їх виникнення. Тому фіктивний керівник підприємства, який є третьою особою по справі, ОСОБА_1 , та інший фіктивний керівник ОСОБА_2 , записи про яких виключені з реєстру на підставі наказу Мінюсту від 19.12.2019, ніколи не набували статуту належних керівникові підприємства позивача, ніколи не мали повноважень на укладення будь-яких правочинів від імені підприємства позивача.

Ухвалою суду від 27.01.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 24.02.2021 та відкладено підготовче засідання на 17.02.2021.

03.02.2021 відповідач надав заперечення на позовну заяву в яких зазначив, що директор ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» не втратив повноваження навіть від дати скасування реєстрації дії 19.12.2019 про реєстрацію змін у товаристві, а від дати коли визначено недійсним рішення загальних зборів товариства, яке оформлене протоколом, яким було призначено цього керівника. Проміжок часу від дати призначення та до часу складання Висновку Комісії з питань розгляду скарг на дії державних реєстраторів при Мінюсті України - до 28.11.2019 немає юридичного значення адже не веде до зміни правовіднешення, адже він не є юридичним актом.

Доказом існування реальних обставин за яких у відповідний день керівником позивача був Ковальов С.В. є виписка (копія) із ЄДР юридичних - осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 29.10.2019 надана відповідачу позивачем.

Ухвалою від 17.02.2021 оголошено перерву до 25.02.2021.

25.02.2021 позивач надав до суду пояснення, в яких зазначив, що відповідно до витягу з ЄДР станом на 28.10.2019 23:33:33 відносно юридичної особи позивача керівником зазначено ОСОБА_1 , запис про зміну керівника № 9000009 (скасовано відповідно до Наказу Міністерства юстиції від 19.12.2019 вих. № 4080/5). Тобто зміни про керівника дійсно були вчинені 28.10.2019.

Відповідно до витягу з ЄДР станом на 25.02.2021 відносно юридичної особи позивача в розділі «Дані про хронологію реєстрації дій» також зазначено, що 28.10.2019 проведено реєстрацію дій, пов`язаних зі зміною керівника.

Ухвалою суду від 25.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.03.2021.

05.04.2021 відповідач надав додаткові пояснення в яких зазначив, що позивач у позові та відповіді на відзив прямо не ставить питання належності використаної у ході виконання спірного договору техніки, крім того, дане питання не становить предмет доказування, але відповідач на підтвердження виконання договору про надання послуг № 15 від 31.10.20019 надав докази наявності у нього авто техніки.

07.04.2021 позивач надав до суду заяву про відкладення судового засідання на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю представника.

Представник позивача в судове засідання призначене на 08.04.2021 з`явився та просив його заяву про відкладення засідання залишити без розгляду.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, проти доказів наявності у відповідача авто техніки заперечив, оскільки вони подані відповідачем з пропущенням строку.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 08.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з визнанням недійсним договору про надання послуг № 15 від 31.10.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2019 між Торгівельно-комерційним товариством з іноземними інвестиціями фірма «Харків-Москва», в особі директора Ковальова С.В. (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Санрайз», в особі представника за довіреністю Лемешева І.В. (далі - виконавець, відповідач) укладено договір про надання послуг № 15 (далі - договір).

Пунктом 1.1. зазначеного договору встановлено, що виконавець зобов`язується виконати вантажно-розвантажувальні роботи з використанням Автокрану КС-3575 А, бульдозеру дизельного трактора ДТ-75, трактору ЮМЗ-6АКЛ (далі роботи), згідно замовленої кількості мото-годин роботи, а замовник зобов`язується сплатити вартість виконаних робіт.

Згідно п. 1.2. договору вартість робіт визначається за ціною вартості однієї мото-години роботи крану із екіпажем.

У відповідності до п. 2.1. договору ціна договору та. Відповідно, загальна вартість робіт визначається договірною ціною за одну мото-годину -450,00 грн. та кількістю замовленого робочого часу (без ПДВ).

Строки виконання робіт визначаються сторонами у погодженому графіку (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору прийом виконаних виконавцем робіт здійснюється замовником з моменту повідомлення виконавцем про виконання робіт і оформлюється Актом здавчі-приймання виконаних робіт, підписаного уповноваженими представниками сторін. Акт здачі-приймання виконаних робіт готує виконавець і протягом двох календарних днів з моменту завершення робіт передає для підписання замовнику. Замовник протягом двох календарних днів зобов`язаний здійснити приймання виконаних робіт і підписати Акт в частині фактично виконаних робіт, або надати мотивовану відмову від приймання виконаних робіт.

Згідно пп. 5.1.4. п. 5.1. договору замовник зобов`язаний оплатити роботи виконавця згідно умов договору.

Виконавець зобов`язаний виконати вантажно-розвантажувальні роботи згідно з договірною ціною належним чином та у встановлені графіком строки (пп. 5.3.1. п. 5.3. договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженим представниками сторін та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 8.1. договору).

Також в матеріалах справи міститься Акт № 15 від 17.12.2019 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) по договору № 15 від 31.10.2019 на загальну суму 600 750,00 грн. (а.с. 38), який підписаний з боку Торгівельно-комерційного товариства з іноземними інвестиціями фірма «Харків-Москва» - директором Ковальовим С.В., з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Санрайз» - представником за довіреністю Лемешевим І.В.

Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма «Харків-Москва» (далі - позивач) у позовній заяві вказує на те, що про існування вказаного договору та заборгованості за ним, йому стало відомо випадково, адже ніяких взаємовідносин, як ділових так і інших, між ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» та ТОВ «Будівельна компанія «Санрайз» ніколи не існувало, ніяких договорів між ними не укладалось, ніякої роботи/послуг не надавалось.

Позивач стверджує, що у нього викликає сумнів назва «Замовника». Правильним повним найменуванням юридичної особи позивача у відповідності до статуту є Торгівельно-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма «Харків-Москва», а не Торгівельно-комерційне товариство з іноземними інвестиціями фірма «Харків-Москва».

Крім того, у позивача відсутня довіреність на представника ТОВ «Будівельна компанія «Санрайз» Лемешева Ігоря Володимировича.

Позивач стверджує, що вказаний договір є недійсним з тих підстав, що суб`єктом його укладення та підписання був незаконний директор ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» ОСОБА_1 , що підтверджується Наказом Мінюсту № 4080/5 від 19.12.2019 та Висновком Комісії з питань розгляду скарг на дії державних реєстраторів при Мінюсті України від 28.11.2019, яким скасовано незаконні реєстраційні дії щодо зміни директора ТК ТОВ фірма «Харків-Москва».

Крім того, позивач повідомляє, що з 28.10.2019 розпочалося рейдерське захоплення майна та корпоративних прав Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма «Харків-Москва», яке з 1991 року знаходиться та зареєстровано за адресою: 63030, Харківська обл., Валківський район, село Шарівка, ідентифікаційний код юридичної особи 14344275. З 1994 року незмінним аж до 22.01.2020 Генеральним директором ТК ТОВ фірми «Харків-Москва» був ОСОБА_4 , громадянин держави Ізраїль, що мав право постійного проживання на території України ( ОСОБА_4 був змінений 31.01.2020 ОСОБА_5 у зв`язку зі смертю).

Обставини рейдерського захоплення ТК ТОВ фірми «Харків-Москва» підтверджуються: Наказом Мінюсту №4080/5 від 19.12.2019 та Висновком Комісії з питань розгляду скарг на дії державних реєстраторів при Мінюсті України від 28.11.2019, Наказом Мінюсту №4303/5 від 28.12.2019 та Висновком Комісії з питань розгляду скарг на дії державних реєстраторів при Мінюсті України від 28.12.2019, копіями Витягів з ЄРДР з приводу порушення кримінальних проваджень по факту зловживаннями своїми повноваженнями з боку державних реєстраторів, по факту нотаріального посвідчення заздалегідь підроблених документів, Витягами з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за період з 28.10.2019 по 28.12.2019. Як вбачається з Наказу Мінюсту №4080/5 від 19.12.2019 та Висновку Комісії з питань розгляду скарг на дії державних реєстраторів при Мінюсті України від 28.11.2019 та Наказу Мінюсту №4303/5 від 28.12.2019р. та Висновку Комісії з питань розгляду скарг на дії державних реєстраторів при Мінюсті України від 28.12.2019, всі записи внесені в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та ЄДР нерухомого майна в період з 28.10.2019 по 28.12.2019 стосовно внесення змін стосовно засновників/учасників, керівника, адреси реєстрації та майна, яке належить ТК ТОВ фірмі «Харків-Москва» скасовані та повернуті записи станом на 27.10.2019, тобто до початку подій рейдерського захоплення, з належною адресою: 63030, Харківська обл., Валківський район, село Шарівка та належним керівником - Дукером Шмуєлом.

28.12.2019 за результатами розгляду скарги засновників ТК ТОВ фірми «Харків-Москва» на дії державних реєстраторів: Протопопівської селищної ради Дергачівського району Харківської області Жбадинського О.М., Христівського району Херсонської області Хільченко Ю.О., Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області Ремішевського О.В., якими змінено адресу Товариства з належної адреси: 63030, Харківська обл., Валківський район, село Шарівка на неналежну адресу: 49100, м. Дніпро, вул. Космічна, буд. 9А, секція 4, прим. 101, змінено керівника Товариства з неналежного керівника: Ковальова Сергія Вадимовича на неналежного керівника: Скрябіна Олександра Володимировича, а в подальшому на можливу іншу особу Скрябна Олександра Володимировича, Мінюстом України на підставі Наказу №4303/5 від 28.12.2019 та Висновку Комісії з питань розгляду скарг на дії державних реєстраторів при Мінюсті України від 28.12.2019 скасовано вказані дії державних реєстраторів, в результаті чого поновлені порушені права засновників, а відомості стосовно ТК ТОВ фірми «Харків-Москва» в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань повернулися станом на 27.10.2019, тобто до початку рейдерського захоплення Товариства.

Отже, на підставі Наказу Мінюсту №4080/5 від 19.12.2019р. та Висновку Комісії з питань розгляду скарг на дії державних реєстраторів при Мінюсті України від 28.11.2019р. - запис про вказаного керівника ТК ТОВ фірми «Харків-Москва» визнаний незаконним та скасований.

Відомості про керівника ОСОБА_1 , який є підписантом з боку ТК ТОВ фірми «Харків-Москва» за спірним договором про надання послуг №15 від 31.10.2019, за яким нібито утворилася заборгованість в розмірі 600 750,00 грн. у ТК ТОВ фірми «Харків-Москва» перед ТОВ «Будівельною компанією «Санрайз», були внесені до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань саме в період з 28.10.2019 по 28.12.2019, а саме 29.10.2019, як і сам договір та додані до нього документи та надані послуги Заборгованість визнана новим директором Скрябіним О.В. (запис про якого також був скасований) - в період з 31.10.2019 по 20.12.2019 включно, тобто в період рейдерського захоплення ТК ТОВ фірми «Харків-Москва», та на підставі записів в ЄДР, які в подальшому були скасовані на підставі Наказів Мінюсту від 19.12.2019 та 28.12.2019.

Таким чином, позивач вважає, що директор ОСОБА_1 являвся незаконним керівником ТК ТОВ фірми «Харків-Москва» та відповідних повноважень на укладення Договору не мав.

Протоколом позачергових загальних зборів учасників Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми «Харків-Москва» від 30.12.2019 затверджено незгоду та невизнання всіх дій, рішень та документів, в тому числі, протоколів загальних зборів та рішень загальних зборів ТК ТОВ фірми «Харків-Москва», листів, заяв, звернень, угод, договорів, укладених від імені ТК ТОВ фірми «Харків-Москва» за період з 28.10.2019 по 28.12.2019 за підписами нелегальних директорів (Генеральних директорів) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 чи їх представників (за договорами, довіреностями).

В підтвердження платоспроможності ТК ТОВ фірми «Харків-Москва» надано роздруківку з « 1С-Підприємство» оборотно-сальдової відомості за період з 01.01.2018 по 31.01.2020 по контрагентам.

Також позивач вважає, що сумнів щодо законності Договору викликає сам предмет Договору. Відповідно до п. 1.1 оспорюваного договору виконавець зобов`язується виконати вантажно-розвантажувальні роботи з використанням Автокрану КС-3575 А, бульдозеру дизельного трактор ДТ-75, трактору ЮМЗ-6АКЛ (надалі - Роботи), згідно до замовленої кількості мото-годин роботи, а Замовник зобов`язується сплатити вартість виконаних Виконавцем Робіт. Також у Договорі не вказано місце виконання робіт. Крім того, відсутність необхідних реквізитів здійсненої господарської операції, як-то об`єкт навантажувально-розвантажувальних робіт (конкретне місце надання послуг) говорить про істотні недоліки в первинних документах складених на підставі спірного договору та підтверджує нереальність господарської операції, та фіктивність самого договору.

В свою чергу, на підтвердження виконання умов договору відповідачем надано акт № 15 від 17.12.2019 року здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг).

Також надано претензію про необхідність виплати заборгованості, яка виникла з підстав невиконання умов Договору.

При цьому, позивач вважає, що самі документи надані відповідачем на підтвердження існування заборгованості, яка виникла у зв`язку з невиконанням Договору, не відповідають вимогам до первинних документів, які підтверджують реальність господарської операції, оскільки позивач стверджує, що вказана господарська операція не призвела до зміни в структурі активів платника податків, а відтак спірний договір та додатки до нього не можуть вважатися належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій.

Відповідачем після підписання Акту наданих послуг не сформовано та не зареєстровано в ЄРПН податкової накладної, що також свідчить про відсутність зацікавленості Відповідача у настанні реальних правових наслідків за спірним Договором.

В підтвердження наведеного позивачем надано довідку Генерального директора ТК ТОВ фірми «Харків-Москва» Дукер Л.О. щодо відсутності господарських відносин ТК ТОВ фірми «Харків-Москва» з ТОВ «Будівельна компанія «Санрайз».

На підставі викладеного позивач вважає що Договір про надання послуг № 15 від 31.10.2019 має всі ознаки фіктивності.

Викладене стало підставою для звернення позивача з позов до суду для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову на підстав наступного.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що про спірний договір йому відомо не було, особа яка підписала спірний договір не мала відповідний обсяг повноважень на укладення будь-яких правочинів від імені Торгівельно-комерційного Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірми «Харків-Москва», таким чином договір підлягає визнанню його недійсним. Спірний договір підписано ОСОБА_1 , який на підставі підробленого рішення Торгівельно-комерційного Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма «Харків-Москва» прийнятого 28.10.2019, в супереч волі учасників юридичної особи, незаконно призначений на посаду директора, в результаті чого відомості про директора ОСОБА_1 внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань. Незаконність призначення Ковальова С.В. на посаду директора підтверджується висновком Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, складений за результатом розгляду скарги учасників Торгівельно-комерційного Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма «Харків-Москва» на дії державних реєстраторів, які здійснювали реєстраційні дії, що стосуються внесення змін про юридичну особу. Крім того, позивач послався на наказ Міністерства юстиції України, відповідно до якого, на підставі рекомендації Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України скасовано реєстраційні дії про внесення відомостей про юридичну особу.

На підтвердження доводів позовної заяви позивач надав копію висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 28.11.2019, копію наказу Міністерства юстиції України від 19.12.2019 № 4080/5 про скасування реєстраційних дій, копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, яка містить інформацію на дату укладення спірного договору.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є договір та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Тобто недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктивного складу, невідповідності волевиявлення внутрішній волі.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину, позивач повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення.

Суд не приймає посилання позивача, як на підставу недійсності те, що спірний договір підписано не уповноваженою особою з наступних підстав.

Частинами 1, 2 ст. 65 ГК України, встановлено, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Нормами ч. 1 ст. 98 ЦК України встановлено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Вищезазначеними нормами встановлено загальне правило відповідно до якого правом управління товариством та вирішення будь-яких питань з представницьких функцій товариством наділені учасники товариства.

У відповідності до норм частини 2 ст. 30 Закону України «Про Товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», до виключної компетенції загальних зборів учасників належить обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства.

Також не є доказом відсутності у Ковальова С.В. повноважень на підписання спірного договору Наказ висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України від 28.11.2019, копія наказу Міністерства юстиції України від 19.12.2019 № 4080/5 про скасування реєстраційних дій, оскільки зазначені документи підтверджують недотримання норм національного законодавства України саме державними реєстраторами, які здійснювали державну реєстрацію змін до юридичної особи. В той же час із змісту витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань наданого позивачем за зустрічним позовом вбачається, що на календарну дату укладення спірного договору, ОСОБА_1 був директором юридичної особи.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

З огляду на те, що на час укладення спірного договору ОСОБА_1 у відповідності до відомостей наявних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був керівником Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з Іноземними інвестиціями фірма «Харків-Москва», доводи позивача про відсутність повноважень у ОСОБА_1 діяти від імені юридичної особи є безпідставними.

Крім того, як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» при вирішенні спорів щодо визнання недійсними правочинів, укладених виконавчим органом господарського товариства, рішення загальних зборів про обрання якого на посаді визнано у судовому порядку недійсним, садам необхідно керуватися частиною третьою статті 92, статтею 241 ЦК України. Зокрема у відносинах із третіми особами обмеженні повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеженні. Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і загальноприйнятим стандартом у світовій практиці, зокрема відповідно до Першої директиви 68/151/ЄЕС Ради Європейських співтовариств від 09.09.1968.

Таких доказів позивач суду не надав.

Таким чином, суд вважає, що спірний договір підписано з боку позивача повноважною на той час особою.

Ще однією підставою недійсності договору позивач зазначає, те, що роботи по спірному договору не виконувались, тому цей договір є фіктивним.

Так, у відповіді на відзив позивач вказує на те, що за оскаржуваним договором виконавець зобов`язується виконати вантажно-розвантажувальні роботи з використанням автокрану, бульдозеру дизельного, трактору згідно до замовленої кількості мото-годин роботи, а замовник зобов`язується сплатити вартість виконаних робіт. Доказів фактично понесених витрат з виконання вказаних робіт відповідач не надав, хоча стверджує, що договір спрямовано на реалізацію настання правових наслідків. Зокрема, подорожніх листів, доказів придбання палива для належного надання послуги, наявність у власності або використанні заявленого обладнання та транспорту, довідки 1ДФ із зазначенням працівників (водіїв, вантажників), які фактично могли б надати вказану послугу, тощо. ТК ТОВ фірма «Харків-Москва» не мала на час виконання спірного договору товару чи майна, яке б потребувало замовлення послуг з вантаження-розвантаження. Відповідач не зазначає, що саме було розвантажено, не надає документів (заявок, відповідно до яких було розраховано мото-години відповідно умов договору, тощо), відповідно до яких виконавець знав, де саме, коли саме, що саме буде розвантажуватись та навантажуватись, та відповідно визначити кількість ресурсів для надання послуги належним чином. Виходячи з обсягу переліченої техніки, необхідної для надання послуги, об`єм матеріальних цінностей повинен бути значним. Проте, позивач за даними бухгалтерського обліку не має відомостей відносно того, що за майно могло бути навантажене чи розвантажене за умовами оскаржуваного договору. Відповідачем зазначено, що розвантажувальні роботи проводились за адресою: Полтавська область, Кобеляцький район, село Світлогірське. Позивач не має у власності чи оренді будь-якого майна на території Полтавської області, зокрема складів, виробничих приміщень, інших місць зберігання майна. У разі необхідності в укладенні подібного договору позивач скористався б послугами місцевих суб`єктів господарювання, які вчиняють свою діяльність на території м. Харків та Харківської області, де власне перебуває саме підприємство позивача та його виробничі потужності.

Таким чином позивач вважає, що спірний договір за цих підстав є фіктивним та підлягає визнанню недійсним.

В свою чергу, відповідач заперечуючи проти фіктивності договору посилається на те, що роботи за договором виконувалися за адресою: Полтавська область, Кобеляцький район, село Світогірське, вулиця Солошинська № 85, а саме: вантажно-розвантажувальні роботи великогабаритного сміття до яких належать великогабаритні металеві конструкції в тому числі металеві труби великого діаметру, планування території шляхом вирівнювання ґрунту будівельного майданчика після очистки території від сторонніх предметів.

В підтвердження виконання зазначених робіт відповідач послався на Акт здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) № 15 від 17.12.2019, який підписаний сторонами без заперечень та на відповідь на претензію, в якій зазначено, що з огляду на те, що Торгівельно-комерційного товариства з іноземними інвестиціями «Харків-Москва» виникли тимчасові фінансові труднощі, останній повідомляє про неможливість на даний час сплатити заборгованість за договором про надання послуг № 15 від 31.10.2019 в розмірі 600 750,00 грн.

З цього приводу суд зазначає, наступне.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Тобто, цивільні права здійснюються особою до визначених меж, поки це не суперечить інтересам інших осіб і публічним інтересам. Такі межі можуть визначатися договором або актами цивільного законодавства. Обов`язок при здійсненні цивільних прав утримуватися від дій, які порушували б права інших осіб, конкретизується актами цивільного законодавства, що встановлюють ці права. Порушення меж здійснення цивільних прав веде до зловживання правом.

Вирішуючи спір про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, підлягає встановленню, яким чином наслідки такого правочину вплинули або можуть вплинути на права та інтереси цієї особи, оскільки звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору направлене на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину.

Також необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами (стаття 234 ЦК України).

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, у тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторони не вчиняли ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то такий правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18.

Слід зазначити, що надання відповідачем доказів наявності у нього автотехніки (автокрану КС-3575, Бульдозеру дизельного ДТ-75, Трактору - ЮМЗ 6 АКЛ) є лише підтвердженням у нього технічної можливості виконання підрядних робіт та не є належним доказом виконання ним робіт за спірним договором.

Як зазначає, сам відповідач роботи за договором про надання послуг № 15 від 31.10.2021 повинні були виконуватись в Полтавській області, Кобеляцькому районі, селі Світогірське, вулиця Солошинська № 85, отже зважаючи на те, що підприємство відповідача знаходиться в м. Дніпрі, повинна була здійснюватись доставка на місце великогабаритними технічними машинами.

Таким чином, в даному випадку, належними доказами, які б підтверджували виконання робіт за договором, крім Акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) № 15 від 17.12.2019 могли бути маршрутні листи, норми споживання пального, відомості про автопробіг, накази про відрядження, тощо.

Однак, відповідачем не надано до справи жодного належного та допустимого доказу в підтвердження виконання робіт за спірним договором.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17 зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).

Надаючи правову кваліфікацію оспорюваному правочину, суд враховує, що правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Згідно з правовим висновком, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17 наведено правовий висновок, згідно з яким з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Стверджувані позивачем і встановлені судом обставини вказують на те, що оспорюваний договір не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, укладення оспорюваного правочину використано його учасниками без наміру його реального виконання, отже такий правочин може вважатись фіктивним правочином.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" до Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Санрайз", Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання договору про надання послуг недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним Договір про надання послуг № 15 від 31.10.2019 року, який укладений у м. Дніпрі між Торгівельно-комерційним товариством з іноземними інвестиціями фірмою "Харків-Москва" в особі директора Ковальова Сергія Вікторовича, з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Санрайз" в особі представника Лемешева Ігоря Володимировича - з моменту його укладення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Санрайз" (49000, м. Дніпро, вул.. Павла Чубинського, б. 13А, ) на користь Торгівельно-комерційного товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями фірма "Харків-Москва" (63030, Харківська область, Валківський район, с. Шарівка, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 102,00 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.04.2021

Суддя Н.Г. Назаренко