УХВАЛА

05 березня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/6673/19

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду: Баранця О.М. (головуючий), Васьковського О.В., Дроботової Т.Б., Львова Б.Ю., Селіваненка В.П., Ткаченко Н.Г.

за участю секретаря Низенко В.Р.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

Фонду державного майна України

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів Коробенка Г.П., Євсікова О.О., Агрикової О.В.

від 13.01.2020

та рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Бондарчук В.В

від 22.08.2019

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрвтормет»

до Фонду державного майна України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:

1. Державний реєстратор юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марина Миколаївна,

2. Закрите акціонерне товариство «Одеса-Чай»,

3. Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр естетичного виховання «Золоті Сторінки»,

4. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області

про визнання права власності,

за участю представників:

від позивача: не з?явилися,

від відповідача: Твердохліб В.С.,

від третьої особи- 1: не з?явилися,

від третьої особи-2: не з?явилися,

від третьої особи-3: Бардіна О.О.

від третьої особи-4: не з?явилися.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрвтормет» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України про:

- визнання права власності на нежиле приміщення № 501, загальною площею 111,2 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська,1 ;

- скасування рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марини Миколаївни, індексний номер 37243509 від 25.09.2017 р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про право власності 22498552 від 19.09.2017 р.

- визнання протиправним та скасування запису у Єдиному державному реєстрі об`єктів державної власності (витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, серія та номер: 10-15/11245, виданий Фондом державного майна України 09.06.2017 р.), який містить відомості про державне майно - захисну споруду цивільного захисту № 56012 за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 1А.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення № 501, загальною площею 111,2 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2004 р., проте, після блокування доступу до вказаного приміщення, у 2018 році позивачу стало відомо, що спірне нерухоме майно було зареєстровано за новим власником - Фондом державного майна України. Вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано за новим реєстраційним номером, а також змінено характеристики об`єкту, а саме: приміщення захисної споруди цивільного захисту № 56012, загальною площею 105,8 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1 а.

Отже, право власності на об`єкт, що належить позивачу, було зареєстровано вдруге, під новим реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна зі змінами в адресі, загальній площі та функціональному призначенні об`єкту. Таким чином, наявність зареєстрованого права власності за Фондом державного майна України у 2017 році на приміщення захисної споруди цивільного захисту № 56012, загальною площею 105,8 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1А є порушенням права власності позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Господарський суд міста Києва рішенням від 22.08.2019 у справі № 910/6673/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрвтормет» задовольнив. Визнав за Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрвтормет» право власності на нежиле приміщення № 501, загальною площею 111,2 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1.

Скасував рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марини Миколаївни, індексний номер 37243509 від 25.09.2017 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасував запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про право власності 22498552 від 19.09.2017.

Визнав протиправним та скасував запис у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності (витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, серія та номер: 10-15/11245 виданий Фондом державного майна України 09.06.2017р.), який містить відомості про державне майно - захисну споруду цивільного захисту № 56012 за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, будинок 1А .

Стягнув з Фонду державного майна України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрвтормет» судовий збір у розмірі 12 617,38 грн.

Північний апеляційний господарський суд постановою від 13.01.2020 апеляційну скаргу Фонду державного майна України залишив без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі №910/6673/19 залишив без змін.

Касаційне оскарження

Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр естетичного виховання «Золоті Сторінки» та Фондом державного майна України були подані касаційні скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 і рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі № 910/6673/19, за якими ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2020 та 18.03.2020 відповідно були відкриті касаційні провадження.

За результатами розгляду матеріалів касаційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр естетичного виховання «Золоті Сторінки» і Фонду державного майна України Верховний Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 10.06.2020 касаційні провадження за цими касаційними скаргами закрив на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 06.07.2020 повторно надійшла касаційна скарга Фонду державного майна України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі № 910/6673/19, у якій скаржник зазначив, що, на його думку, у зв`язку із закриттям касаційного провадження з тих підстав, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, що не є подібними, касаційний перегляд справи не відбувся, у зв?язку з чим навів інші підстави касаційного оскарження вказаних судових рішень, зокрема, пославшись на пункт 3 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах), просив визнати поважними причини пропуску строку на подання касаційної скарги, відкрити касаційне провадження та розглянути її по суті.

Рух касаційної скарги

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 27.07.2020 касаційну скаргу Фонду державного майна України залишив без руху, з огляду на подання касаційної скарги з наявністю порушень вимог, встановлених статтею 290 Господарського процесуального кодексу України, щодо оформлення касаційної скарги (відсутність документів, які підтверджують сплату судового збору, а також подання її без обґрунтування поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження).

На виконання вимог зазначеної ухвали Фондом державного майна України було надіслано заяву про усунення недоліків, відповідно до якої було надано платіжне доручення № 822 від 30.07.2020 про сплату судового збору у розмірі 25 234,76 грн, а також обґрунтовано поважність підстав пропуску строку на касаційне оскарження тим, що касаційна скарга подається повторно, в розумний строк після закриття касаційного провадження, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини щодо доступу до правосуддя та уникнення судами надмірного формалізму.

Підстави передачі справи на розгляд об?єднаної палати.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду (Зуєв В.А. - головуючий, Краснов Є.В., Случ О.В.) в ухвалі від 06.10.2020 у справі № 910/6673/19, перевіривши доводи заявника, дійшов висновку, що строк на касаційне оскарження для заявника сплив 23.02.2020, а наведені ним підстави для поновлення строку на касаційне провадження є неповажними, що має наслідком відмову у відкритті касаційного провадження.

Водночас зазначив, що справу № 910/6673/19 за касаційною скаргою Фонду державного майна України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 передає на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду у зв?язку з необхідністю відступити від позиції Верховного Суду у справі № 922/2447/18 та у справі № 910/22878/17, сформованої в ухвалах від 30.09.2020 та 04.09.2020, відповідно до якої касаційна скарга подана на судові рішення, провадження в яких було закрито на підставі пунктів 4, 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України, фактично може бути прийнята до розгляду Касаційним господарським судом з інших підстав, передбачених частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування підстав для відступу від вищезазначеної позиції зазначив, що у зв`язку із змінами, які відбулись у Господарському процесуальному законодавстві з прийняттям Закону України від 15.01.2020 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», утворилася колізія, оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо є або постанова про залишення касаційної скарги цієї ж особи без задоволення, або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Водночас, серед зазначених підстав, законодавцем не зазначено ухвалу про закриття провадження за пунктами 4, 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України, яка за своїми правовими наслідками фактично є розглядом касаційної скарги по суті та аналогом залишення касаційної скарги особи без задоволення.

У такий спосіб, надання одній і тій самій особі права на оскарження тих самих рішень, але з інших підстав поза межами строку на касаційне оскарження - є фактично зловживанням процесуальними правами, порушенням прав інших учасників процесу щодо остаточності судових рішень, а також порушенням принципу правової визначеності.

Позиція Верховного Суду

Беручи до уваги самостійне значення даної стадії судового провадження, яка може бути остаточною через відмову у відкритті касаційного провадження, керуючись принципом верховенства права, діючи з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема, щодо доступу до правосуддя, Верховний Суд у складі суддів об?єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку про необхідність розглянути по суті питання, порушене в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.10.2020 у справі № 910/6673/19.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом України від 15.01.2020 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема, змінено положення Господарського процесуального кодексу України що регулюють порядок подання касаційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у редакції Закону від 15.01.2020 № 460-IX, визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлені статтею 290 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, відповідно пункту 5 частини другої цієї статті у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. Мають бути також зазначені правові висновки Верховного Суду, стосовно конкретних норм права, які за наявності подібних правовідносин не враховані судом апеляційної інстанції.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу скаржник має зазначити постанову Верховного Суду та висновок щодо застосування якої норми права в ній викладено, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, а також обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Якщо наведена у касаційній скарзі постанова Верховного Суду ухвалена за наслідками касаційного перегляду справи правовідносини у якій не є подібними до тих, що виникли у цій справі, така постанова не є підставою для касаційного оскарження судових рішень з підстав передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а, отже, вимога пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу не виконується.

Законодавець надав можливість суду касаційної інстанції закрити касаційне провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала про закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України не є розглядом касаційної скарги по суті. При її постановленні вирішуються лише питання дотримання скаржником вимог процесуального закону щодо змісту касаційної скарги, зокрема щодо зазначення підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку та наведення постанов Верховного Суду, у яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. Касаційний перегляд судових рішень при цьому не здійснюється.

Відповідно, постановлення судом ухвали про закриття касаційного провадження за пунктами 4 та 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України, не є результатом розгляду касаційної скарги та аналогом залишення касаційної скарги особи без задоволення.

Крім того положення статті 296 Господарського процесуального кодексу України не містять застережень щодо неможливості повторного звернення з касаційною скаргою на судові рішення особи, яка вже зверталась з касаційною скаргою на ці ж судові рішення та касаційне провадження за її касаційною скаргою було закрито.

Такі застереження містить, наприклад, частина п?ята статті 298 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що у разі закриття касаційного провадження у зв?язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Отже, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець допускає існування випадків, коли повторне оскарження судових рішень однією і тією ж особою після того як касаційне провадження за її касаційною скаргою було закрито є можливим.

У пункті 3 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України визначено вичерпний перелік випадків, а саме: а) наявність постанови про залишення касаційної скарги цієї ж особи без задоволення, б) наявність ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення, які дають суду право відмовити у відкритті касаційного провадження у справі, на цій підставі.

Такої підстави для відмови у відкритті касаційного провадження як наявність ухвали про закриття касаційного провадження відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України пункт 3 частини першої статті 293 цього Кодексу не містить. У суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за повторно поданою касаційною скаргою, в якій наведені інші підстави касаційного оскарження, ніж ті, що були визначені при поданні першої касаційної скарги.

Верховний Суд у складі суддів об?єднаної палати Касаційного господарського суду вважає, що норма пункту 3 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України не може тлумачитись розширено. Враховуючи діючу редакцію пункту 3 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у суду відсутні правові підстави для відмови у відкритті касаційного провадження на його підставі у разі встановлення обставин того, що особою вже була подана касаційна скарга на ті ж самі судові рішення і касаційне провадження було закрите на підставі пунктів 4, 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Підстави для відступу від позиції Верховного Суду у справі №922/2447/18 та у справі № 910/22878/17 відсутні. Сформовані у цих справах в ухвалах від 30.09.2020 та 04.09.2020 висновки обумовлені тим, що скаржниками, на виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження не наведені або визнані Верховним Судом неповажними, у зв?язку з чим у відкритті касаційного провадження було відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України. Підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі №922/2447/18 та у справі № 910/22878/17 стало саме недотримання заявниками встановлених процесуальним законом строків на касаційне оскарження, за відсутності доказів існування поважних причин, що зумовили пропуск строку на касаційне оскарження, та які є підставою для його поновлення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в ухвалі від 06.10.2020 у справі № 910/6673/19 встановив, що на виконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху, Фонд державного майна України надіслав заяву про усунення недоліків, відповідно до якої надав платіжне доручення № 822 від 30.07.2020 про сплату судового збору у розмірі 25 234,76 грн, а також обґрунтував підстави пропуску строку на касаційне оскарження тим, що касаційна скарга подається повторно, в розумний строк після закриття касаційного провадження, з посиланням на практику Європейського суду з прав людини щодо доступу до правосуддя та уникнення судами надмірного формалізму. Наведені скаржником причини пропуску строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.

Верховний Суд у складі об?єднаної палати Касаційного господарського суду, перевіривши доводи заявника, встановив, що строк на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 13.01.2020 (повний текст складено 03.02.2020), встановлений у частині першій статті 288 Господарського процесуального кодексу України, закінчився 24.02.2020, а касаційну скаргу повторно подано до суду 06.07.2020, тобто з пропуском цього строку.

Процесуальним законодавством не передбачено, що після закриття касаційного провадження перебіг строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції розпочинається заново. Також не передбачено, що у разі повторного подання касаційної скарги учасник справи має безумовне право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження. У зв?язку з чим доводи заявника, що подання ним касаційної скарги повторно відбулося протягом 20 днів з дня отримання ухвали суду від 10.06.2020 про закриття касаційного провадження за його касаційною скаргою, тобто у розумний строк, є безпідставними.

Постановлення 10.06.2020 Верховним Судом ухвали про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду державного майна України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі № 910/6673/19 жодним чином не впливає на перебіг строку касаційного оскарження. Закриття касаційного провадження не зумовлює початок відліку нового строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

Отже, в ухвалі від 06.10.2020 у справі № 910/6673/19 суд касаційної інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження є неповажними.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 292 Господарського процесуального кодексу України якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.

З огляду на те, що наведені Фондом державного майна України, на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 27.07.2020 у справі № 910/6673/19, причини пропуску строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою Фонду державного майна України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі № 910/6673/19 на підставі пункту 4 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 4 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Фонду державного майна України про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі № 910/6673/19.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду державного майна України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2019 у справі № 910/6673/19.

3. Відповідно до частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Баранець

Судді О. Васьковський

Т. Дроботова

Б. Львов

В. Селіваненко

Н. Ткаченко