РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.04.2021Справа № 910/1645/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» (01010, м. Київ, вул. І. Мазепи, 6)

до Державна установа «Інститут охорони ґрунтів України» (03190, м. Київ, пров. Бабушкіна, 3)

про стягнення 582,30 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП" з позовом до Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" про стягнення 582,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам договору постачання природного газу №07-28/01/2019-7 від 28.01.2019 та додаткових угод до нього відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо своєчасного та повного розрахунку за поставлений позивачем природний газ, внаслідок чого у Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" утворилась заборгованість у розмірі 582,30 грн, яка складається із суми основного боргу у розмірі 487,45 грн, пені у розмірі 79,26 грн та 3% річних у розмірі 15,59 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП" було залишено без руху.

15.02.2021 до відділу діловодства господарського суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 08.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

05.03.2021 загальним відділом діловодства суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти вимог заперечував, заначивши при цьому, що відповідно актів приймання-передачі природного газу № 4 та № 5 загальна вартість поставки природного газу становить 13 064,33 грн з ПДВ. Відповідач є державною установою, яка фінансується з державного бюджету України та обслуговується Державною казначейською службою України, що реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних котів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. За доводами відповідача, державна установа «Інститут охорони ґрунтів України» не могла здійснювати розрахунки згідно акту № 4, оскілки у бюджетній сфері розрахунковий період в кінці року завершується раніше ніж в інші місяці протягом року. Порядок роботи державних установ, які обслуговуються в державній казначейській службі, за твердженням відповідача, відомий позивачу. З огляду на зазначене, відповідач вважає незаконним нарахування штрафних санкцій по дебіторській заборгованості за грудень 2019 - січень 2020 та просить суд відмовити в позові в частині стягнення пені у розмірі 79,26 грн та 3% річних у розмірі 15,59 грн.

15.03.2021 через канцелярію суду позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи відповідача, наведені у відзиві, не ґрунтуються на обставинах справи та на нормах закону. Так, позивач зазначає, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. На думку позивача, доводи відповідача, викладені у відзиві, спрямовані на те, щоб уникнути сплати заборгованості.

22.03.2021 через загальний відділ діловодства суду відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких просив відмовити у задоволені позовних вимог в частині пені та 3% річних.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

28 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» (надалі - продавець/позивач) та Державною установою «Інститут охорони ґрунтів України» (надалі - споживач/відповідач) укладено договір №07-28/01/2019-7 постачання природного газу (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачу газ природний, скраплений або в газоподібному стані - за кодом ДК 021:2015-09120000-6, (газове паливо), в 2019р., а споживач зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору плановий обсяг природного газу на 2019 рік складає 14 500 куб.м. у тому числі за місяцями та кварталами, вказаних в розподільчій таблиці планового споживання товару, що є додатковим до цього договору (Додаток 1).

Фактичний обсяг поставки товару за даним договором визначається на підставі актів прийому-передачі товару, які підписуються уповноваженими представниками обох сторін по закінченню місяця поставки, але не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця наступного за звітним (п. 2.3. договору).

У п.п. 4.1, 4.2. договору визначено, що оплата за товар проводиться споживачем виключно грошовими коштами (гривні), в наступному порядку: 100% вартості спожитого обсягу товару оплачується на підставі акту виконаних робіт (за звітний місяць) до 20 числа місяця, наступного за звітним. Датою оплати споживачем товару є дата надходження грошових коштів на рахунок постачальника.

Згідно з умовами п. 5.3.2. договору споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість поставленого товару на умовах та в обсягах визначених договором.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє до 31.12.2019 (включно), а частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 9.2. договору).

Як вбачається із матеріалів справи, 28.12.2019 року сторони уклали додаткову угоду №4 до договору, якою погодили продовжити термін дії договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2020 року, а саме до 29.02.2020.

22.01.2020 сторони уклали додаткову угоду №5 до договору, якою збільшили вартість договору на суму 13 333,21 грн, що не перевищує 20 відсотків суми, визначено у договорі, відповідно до ч.5 ст.36 Закону України від 25.12.2015, №933-VIII "Про публічні закупівлі".

Пунктом 2 додаткової угоди №5 до договору сторони виклали п.3.2 договору в наступній редакції "Загальна вартість цього договору" становить 66 666,07 грн, крім того ПДВ - 13 333,21 грн., всього з ПДВ - 79 999,28 грн.

За доводами позивача, відповідачем всупереч умовам договору постачання природного газу №07-28/01/2019-7 від 28.01.2019 не виконано зобов`язань щодо своєчасного та повного розрахунку за поставлений позивачем природний газ, внаслідок чого утворився борг у розмірі 487,45 грн. Поставка природного газу з боку постачальника та використання його з боку споживача, підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2019 № 4 на суму 487,45 грн, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками. У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання за договором позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 79,26 грн та 3% річних у розмірі 15,59 грн.

Отже, спір у справі виник внаслідок неналежного, на думку позивача, виконання відповідачем зобов`язання щодо сплати заборгованості спожитий природний газ.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Судом встановлено, на підтвердження виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, останнім було поставлено відповідачу товар (природний газ) на суму 487,45 грн, що підтверджується 31.12.2019 № 4 на суму 487,45 грн, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

Товар був прийнятий відповідачем без жодних зауважень та заперечень щодо кількості та якості.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як встановлено судом, у п. 4.1 договору оплата за товар проводиться споживачем виключно грошовими коштами (гривні), в наступному порядку: 100% вартості спожитого обсягу товару оплачується на підставі акту виконаних робіт (за звітний місяць) до 20 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. 4.1. договору, виконання грошового зобов`язання відповідача по сплаті 487,45 грн, станом на момент подачі позову до суду та відкриття провадження у справі настало.

Доказів оплати поставленого товару у строк вказаний у п. 4.1. договору відповідачем суду не надано.

Щодо доводів відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, суд зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі №916/1345/18.

Інші доводи відповідача викладені у відзиві до уваги не буруються, як такі що спростовані доказами, наявними у матеріалах справи, умовами договору та нормативно-правовими актами України.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем основного боргу, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основної суми боргу у розмірі 487,45 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 15,59 грн відповідно до ст. 625 ЦК України, та пеню у сумі 79,26 грн, яка нарахована позивачем за подвійною обліковою ставкою НБУ за період з 10.01.2020 по 01.01.2021.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

В силу частини 1 статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Якщо сторони у відповідному договорі не встановили конкретного розміру відповідальності, пеня стягненню не підлягає, за винятком випадків, коли розмір пені встановлений чинними актами законодавства.

Отже, в силу наведених положень законодавства розмір відповідальності у вигляді пені встановлюються у договорі за згодою сторін.

Оскільки, сторони у договорі №07-28/01/2019-7 про постачання природного газу не передбачали забезпечення зобов`язань споживача у вигляді пені, суд не вбачає підстав для стягнення з останнього нарахованої позивачем пені у розмірі 79,26 грн.

Щодо стягнення 3% річних то суд зазначає, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 15,59 грн, суд встановив, що останній є арифметично вірним та обґрунтованим, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП»

Відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд покладає витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної установи «Інститут охорони ґрунтів України» (03190, м. Київ, пров. Бабушкіна, буд. 3; ідентифікаційний код 25835792) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» (01010, м. Київ, вул. І. Мазепи, буд. 6; ідентифікаційний код 36716332) основну суму заборгованості у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн 45 коп.; 3% річних у розмірі 15 (п`ятнадцять) грн 59 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят) грн 02 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.04.2020

Суддя Л. Г. Пукшин