ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2021 р. Справа№ 911/2809/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Майданевича А.Г.

без виклику сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-Н"

на рішення Господарського суду Київської області від 30.11.2020

у справі № 911/2809/20 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний двір"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-Н"

про стягнення 133 520, 44 грн,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельний двір" звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-Н" про стягнення 133 520,44 грн вартості поставленого, але неоплаченого товару.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати отриманого товару за спірними видатковими накладними в передбачений законодавством строк, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача 133 520,44 грн боргу за поставлений товар.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний двір" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-Н" про стягнення 133 520,44 грн задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-Н" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний двір" 133 520,44 грн, 2 102,00 грн судового збору та 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали позовної заяви, встановив, що неоплаченими залишились видаткова накладна № 110-248 від 01.10.2019 року в сумі 127 933,60 грн та № 110-286 від 01.10.2019 року в сумі 5 586,84 грн, у зв`язку з чим за відповідачем рахується заборгованість за поставлений товар у загальній сумі 133 520,44 грн.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

ТОВ "ЕКО-Н" 05.02.2021 (згідно з інформацією відділення поштового зв`язку) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-Н" на рішення Господарського суду Київської області від 30.11.2020 у справі № 911/2809/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 було відкрито провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-Н" на рішення Господарського суду Київської області від 30.11.2020 у справі № 911/2809/20 та призначено до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.

У зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М., який входив до складу суду, на лікарняному, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2021, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Майданевич А.Г., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.04.2021 прийнято справу № 910/2809/20 до провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-Н" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Майданевич А.Г., Пономаренко Є.Ю.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКО-Н" вказує, що враховуючи вплив карантину на господарську діяльність у 2020 році, між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленостей про продаж товару з відстроченням його оплати. У зв`язку з цим сторони не встановлювали строку оплати товару і така оплата повинна відбуватися після виставлення позивачем вiдповiдної вимоги про її здійснення, що кореспондується з вимогами статей 530 та 693 Цивільного кодексу України.

Апелянт звертає увагу суду, що він не отримував вимоги №2-20 від 22.07.2020 та вона відсутня в матеріалах справи, наданих йому на ознайомлення.

Апелянт зазначає, що позивач пред`явив позов про стягнення заборгованості по двох окремим договорах (поставка по видатковій накладній №110/248 від 1 жовтня 2019 року на суму 147 933,60 грн. та по видатковій накладній №110-286 від 1 жовтня 2019 року на суму 5486,84 грн), чим порушив правила об`єднання позовів, визначені ст. 173 ГПК України.

Апелянт обґрунтовує скаргу тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявності фактичних обставин, які підтверджують наявність обов`язку по оплаті, рішення суду першої інстанції прийнятим за неповного з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, позовні вимоги про стягнення заборгованості є передчасними та безпідставними, оскільки у відповідача обов`язок із сплати такої заборгованості станом на час пред`явлення позову ще не настав; в порушення правил об`єднання позовних вимог позивач подав позов про стягнення заборгованості по двох окремих договорах, що повинно бути наслідком повернення позовної заяви, а не задоволення позову; судом допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКО-Н" вмотивовує скаргу тим, що враховуючи незначний час на підготовку позовної заяви (чотири сторінки, з яких три сторінки складає опис наданих юридичних послуг) та розгляд справи в спрощеному провадженні, сума задоволених судових витрат є значно завищена і в співвідношенні ціни і затраченого часу на нього.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

15.02.2021 та 02.03.2021 (згідно з інформацією відділення поштового зв`язку) Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельний двір" звернулося до суду апеляційної інстанції з двома однаковими відзивами на апеляційну скаргу, в яких позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить відмовити в її задоволенні.

Позивач зазначає, що наведені вимоги про оплату коштів направлялись відповідачу та були наявні в матеріалах справи, що підтверджується посиланням суду першої інстанції на номер та дату вимоги №2-20 від 22.07.2020, яка була оглянута судом першої інстанції.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як правильно з`ясовано судом першої інстанції, Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельний двір" (далі - позивач, постачальник, ТОВ "Будівельний двір") було виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕКО-Н" (далі - відповідач, покупець, ТОВ "ЕКО-Н") рахунки на оплату: № БД000040226 від 24.09.2019 року на суму 147 933,60 грн та № БД000041310 від 01.10.2019 року на суму 5 586,84 грн.

01.10.2019 року постачальником було відпущено, а покупцем прийнято товар на загальну суму 153 520,44 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 110-248 від 01.10.2019 року на суму 147 933,60 грн та № 110-286 від 01.10.2019 року на суму 5 586,84 грн та товарно-транспортною накладною № Р110-248 від 01.10.2019 року, які підписані уповноваженими представниками постачальника і покупця та скріплені їх печатками (копії наявні в матеріалах справи).

Однак, відповідач своєчасно та в повному обсязі отриманий товар не оплатив, розрахувався частково 21.01.2020 року на суму 20 000,00 грн на підставі рахунку на оплату № БД000040226 від 24.09.2019 року на суму 147 933,60 грн за видатковою накладною № 110-248 від 01.10.2019 року, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача (копія наявна в матеріалах справи). Решта отриманого товару на суму 133 520,44 грн залишилась неоплаченою. Відповідні обставини відповідачем не заперечені та не спростовані.

Відтак, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати отриманого за товару за спірними видатковими накладними в передбачений законодавством строк, позивач звертався до відповідача з вимогою вих. № 2-20 від 22.07.2020 року оплатити наявну заборгованість (докази надіслання наявні в матеріалах справи арк. справи 19), яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача 133 520,44 грн боргу за поставлений товар.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем було укладено договір у спрощений спосіб, про що свідчить отримання відповідачем товару позивача та підписання товаророзпорядчих документів на нього, внаслідок чого у Покупця та Постачальника виникають відповідні права та обов`язки, в тому числі зобов`язань з приводу поставки товару та його своєчасної і належної оплати.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Покупець повинен сплатити повну ціну переданого товару. Тобто, відповідно до вимог вказаної норми закону, покупець зобов`язаний був оплатити товар прийнявши його, і засвідчивши цей факт підписанням видаткових накладних на поставку товару.

Як вже зазначалось, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельний двір" зверталось до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-Н" з вимогою про сплату заборгованості вих. № 2-20 від 22.07.2020 року (арк. справи 19) з доказами направлення на адресу відповідача (арк. справи 20).

Враховуючи наявність вимоги № 2-20 від 22.07.2020 року про сплату заборгованості, колегією суддів відхиляються, як необґрунтовані доводи апелянта в цій частині.

Таким чином, відповідач, прийнявши поставлений позивачем 01.10.2019 року товар, зобов`язаний був, у відповідності до ст. 530, 692 Цивільного кодексу України, оплатити його не пізніше 02.10.2019 року.

Неоплаченими залишились видаткова накладна № 110-248 від 01.10.2019 року в сумі 127 933,60 грн та № 110-286 від 01.10.2019 року в сумі 5 586,84 грн, у зв`язку з чим за відповідачем рахується заборгованість за поставлений товар у загальній сумі 133 520,44 грн.

Доводи апелянта стосовно того, що позивач пред`явив позов про стягнення заборгованості по двох окремим договорах (поставка по видатковій накладній №110/248 від 1 жовтня 2019 року на суму 147 933,60 грн. та по видатковій накладній №110-286 від 1 жовтня 2019 року на суму 5486,84 грн), чим порушив правила об`єднання позовів, визначені ст. 173 ГПК України, відхиляються судом першої інстанції, як безпідставні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості винесення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому, об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Доказами є будь-які відомості, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інших обставин, які мають значення для правильного розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення з ТОВ "ЕКО-Н" за виставлені рахунки на оплату: № БД000040226 від 24.09.2019 року на суму 147 933,60 грн та № БД000041310 від 01.10.2019 року на суму 5 586,84 грн.

Враховуючи, що вимоги позивача, заявлені до одного й того ж відповідача, випливають з одних і тих самих правовідносин (з укладеного у спрощений спосіб правочину з поставки товару) та доданих до позовної заяви доказів; беручи до уваги те, що кількість рахунків у даному спорі не впливає на суть розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не порушено правил об`єднання позовних вимог, оскільки такий розгляд справи судом першої інстанції зроблений з врахування принципу процесуальної економії.

Вищезазначене кореспондується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного суду від 10.04.2018 у справі №904/8655/17.

Як передбачено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та доведеними, відповідачем не спростовані, тому правомірно задоволено в повному обсязі в сумі 133 520,44 грн.

Також, позивачем в позові заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

В обґрунтування відповідного клопотання позивач, посилаючись на те, що для отримання правової допомоги по з`ясуванню фактичних обставин справи, збору, вивченню і огляду доказів, підготовці та направленню поштою претензії і актів звірки розрахунків, написанню позовної заяви та направленню позову з додатками відповідачу, зазначив, що він звертався до адвоката, на підтвердження чого надав суду Угоду про надання правової допомоги № 5-12/20 від 18.07.2020 року, укладену з адвокатом Топчій Сергієм Миколайовичем, ордер КВ № 409324 від 24.09.2020 року та акт приймання-передачі робіт (надання послуг) б/н від 18.09.2020 року до Угоди про надання правової допомоги № 5-12/20 від 18.07.2020 року.

Факт здійснення відповідних витрат підтверджується прибутковим касовим ордером № 1/19 від 18.09.2020 року на суму 15 000,00 грн.

Апелянт заперечує проти стягнутих витрат на професійну правничу допомогу та вказує, що, враховуючи незначний час на підготовку позовної заяви (чотири сторінки, з яких три сторінки опис наданих юридичних послуг) та розгляд справи в спрощеному провадженні сума задоволених судових витрат є значно завищена і в співвідношенні ціни і затраченого часу на нього.

Водночас, доказів вартості таких робіт у меншому розмірі суду апеляційної інстанції не надає. А такі твердження є лише припущеннями сторони, яке не ґрунтується на доказах в розумінні ст. 73-79, 269 ГПК України.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № №910/13071/19 від 20.11.2020.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат не надано жодних доказів на їх спростування, а тому доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-Н" у відповідній частині відхиляються, як необґрунтовані.

Скаржник не обґрунтовує свою апеляційну скаргу іншими обставинами, які б в силу ст. 277 ГПК України були б підставами для скасування рішення.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

З огляду на викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний двір" про стягнення 133 520, 44 грн правомірно задоволені судом першої інстанції.

Отже, керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО-Н" на рішення Господарського суду Київської області від 30.11.2020 у справі №911/2809/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.11.2020 у справі №911/2809/20 - залишити без змін.

3. Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКО-Н".

4. Матеріали справи № 911/2809/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Є.Ю. Пономаренко

А.Г. Майданевич