ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4001/20
Господарський суд Харківської області у складі:
судді Калініченко Н.В.
секретар судового засідання - П`ятак А.С.

за участю представників учасників справи:
позивача Корольов І.О. (самопредставництво), Орел Т.І. (самопредставництво)

відповідача не з`явився

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом База виробничо-технологічної комплектації Національно гвардії України, місто Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Будярмарок", місто Харків,

про стягнення 110 844,06 грн.,-

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/4001/20.

ВСТАНОВИВ:
Позивач, База виробничо-технологічної комплектації Національно гвардії України, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Будярмарок", про визнання наявності права на стягнення надміру (зайво) сплачених сум коштів за договором від 08 грудня 2015 року № 115 та про стягнення надміру сплачених коштів в сумі 110 844,06 грн.

14 грудня 2020 року, ухвалою господарського суду Харківської області, позовну заяву залишено без руху, із наданням позивачу строку для усунення недоліків. 31 грудня 2020 року, на виконання вимог ухвали суду, позивач усунув недоліки, які послугували підставою для залишення позовної заяви без руху шляхом скерування до суду заяви про усунення недоліків (вх. № 102 від 04 січня 2021 року). 12 січня 2021 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву База виробничо-технологічної комплектації Національно гвардії України до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/4001/20 підготовче провадження. 01 березня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 922/4001/20 до 09 квітня 2021 року. Ухвалою суду від 02 березня 2021 року повернуто позивачу заяву про зміну предмета та уточнення підстав позову (вх. № 4808 від 01 березня 2021 року). Протокольною ухвалою суду від 29 березня 2021 року закрито підготовче провадження, справу для розгляду по суті призначено на 12 квітня 2021 року.

12 квітня 2021 року суд розпочав розгляд справи по суті. Присутні в судовому засіданні 12 квітня 2021 року представники позивача повністю підтримали позовні вимоги, які просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

12 квітня 2021 року у судовому засіданні, відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

08 грудня 2015 року між Базою виробничо-технологічної комплектації Національно гвардії України (замовник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АК Будярмарок" (найменування Товариство з обмеженою відповідальністю "Архітектурний дім" змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "АК Будярмарок", про що 19 листопада 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) укладено договір № 115 на виконання проектних робіт, відповідно до якого виконавець зобов`язується власними силами та засобами за завданням замовника розробити проектну документацію на будівництво 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області (далі роботи) згідно з умовами цього договору, а замовник зобов`язується прийняти результати таких робіт проектну документацію та здійснити їх оплату на умовах цього договору, із встановленим строком почату та закінчення робіт з моменту підписання договору та надання замовником завдання на проектування і діє до 31 грудня 2016 року (пункт 3.1. договору). Відповідно до пункту 2.1. договору, ціна визначається кошторисом (зведений кошторис та протокол погодження твердої договірної ціни), що є невід`ємною частиною договору і включає всі необхідні витрати виконавця пов`язані з виконанням робіт. В разі зміни розцінок на роботи з проектування, вартість невиконаних робіт змінюється шляхом підписання додаткової угоди до договору.

Додатком № 1 слугує зведений кошторис на проектні роботи на будівництво 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області із зазначенням повної вартості робіт у розмірі 411 401,10 грн. з ПДВ.

В рамках укладеного договору сформовано кошторис № 1 на будівництво 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області та прив`язки трьох будинків з виділенням пускових комплексів із визначеною вартістю на проектні роботи у сумі 340 343,87 грн. з ПДВ., кошторис № 2 на проектні роботи щодо протирадіаційного укриття 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області на суму 12 315, 84 грн. з ПДВ, кошторис № 3 на проектні (вишукувальні) роботи з газопостачання 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області на суму 43 735,89 грн. з ПДВ, кошторис № 4 на проектні (вишукувальні) роботи щодо спорудження біологічного очищення міських стічних вод для аеротенках продуктивністю 50 м3/год. для 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області на суму 12 773,36 грн. з ПДВ, а також кошторис № 5 на проектні роботи на будівництво 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області у сумі 2 232,13 грн. з ПДВ

У додатку № 2 сторонами визначено графік виконання та оплати робіт по проекту будівництва 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області.

Додатком № 3 слугує протокол узгодження договірної ціни на проектування, за яким сторони домовились про досягнення згоди про розмір договірної ціни на виконання робіт в сумі 411 401,10 грн.

Крім того, затверджено завдання на проектування будівництва 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області.

09 червня 2016 року додатковою угодою № 1 викладено, зокрема, пункт 2.2. договору в новій редакції за якою договірна ціна договору становить 480 571,61 грн. До додаткової угоди сторонами сформовано зведений кошторис на виконання проектних робіт на суму 480 571,61 грн. з ПДВ, а також сформовано кошторис № 1 на проектні роботи щодо будівництва 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області у сумі 440 738,56 грн. з ПДВ., кошторис № 2 на проектні роботи щодо протирадіаційного укриття 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області на суму 12 959,98 грн. з ПДВ, кошторис № 3 на проектні роботи щодо спорудження біологічного очищення міських стічних вод для аеротенках продуктивністю 50 м3/год. для 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області на суму 5 737,95 грн. з ПДВ, кошторис № 4 на проектні роботи щодо резервуарів з насосного для 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області на суму 6 610,03 грн. з ПДВ, кошторис № 5 на проектні роботи на будівництво 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області у сумі 1 108,39 грн. з ПДВ., кошторис № 6 на проектні роботи спортмайданчик, огорожа на будівництво 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області у сумі 7 876,29 грн. з ПДВ, кошторис № 7 з будівництва 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області у сумі 5 540,40 грн. з ПДВ. Крім того, сторонами до додаткової угоди підписано протокол узгодження договірної ціни на проектування, яка складає 480 571,61 грн. з ПДВ., а також графік виконання та оплати робіт проекту будівництва 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області.

Додатковою угодою № 2 від 15 грудня 2016 року сторони змінили строки виконання договору, встановивши кінцеву дату виконання робіт до 31 грудня 2017 року.

Додатковою угодою № 3 від 13 червня 2017 року узгоджено, що договірна ціна договору становить 629 588,16 грн. А також сторонами підписано зведений кошторис на виконання проектних робіт на суму 629 588,16 грн. з ПДВ, додатком якого слугують кошторис № 1-К на будівництво 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області у сумі 129 613,60 грн. з ПДВ, кошторис № 2-к протирадіаційне укриття на будівництво 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області на суму 4 226,09 грн. з ПДВ, кошторис № 3-1 щодо мереж газопостачання, вузли обліку газу на будівництво 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області у сумі 11 607,19 грн. з ПДВ, кошторис № 4-1 щодо пожрезервуар з насосною на будівництво 4-х 40-квартирних будинків на території Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в м. Вишгород Київської області у сумі 3 570,73 грн. з ПДВ, а також протокол узгодження договірної ціни на проектування на суму 629 588,16 грн. з ПДВ.

21 грудня 2015 року підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1 в якому перелічені виконанні роботи (надані послуги) на суму 147 798,30 грн. з ПДВ. Надалі, 10 червня 2016 року сторонами сформовано та поставлено підпис на акті виконаних робіт № 2 із загальною сумою виконаних робіт у розмірі 270 912,32 грн. Цією ж датою підписано акт виконаних робіт № 3 на сумі 12 959,98 грн., акт виконаних робіт № 4 на суму 5 737,95 грн., акт виконаних робіт № 5 на сумі 6 610,03 грн., акт виконаних робіт № 6 на суму 7 876,29 грн., а також акт виконаних робіт № 7 на суму 5 540,40 грн. 13 грудня 2016 року учасниками господарського зобов`язання сформовано акт виконаних робіт № 8 на суму 23 144,28 грн. 16 червня 2017 року та 03 липня 2017 року з приводу наданих робіт (послуг) підписано акт виконаних робіт № 9 на суму 19 440,38 грн. та № 10 на суму 21 121,61 грн. 17 липня 2017 року сформовано та підписано акт виконаних робіт № 11 на суму 11 607,19 грн., 09 серпня 2017 року учасниками договору оформлено акт виконаних робіт № 12 на суму 46 316,68 грн. та 09 серпня 2017 року підписано акт виконаних робіт № 13 на суму 50 531,75 грн.

Як зазначає позивач, в результаті проведеної перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Бази виробничо-технологічної комплектації Національно гвардії України за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2019 року встановлено, що під час визначення кошторисної вартості проектних робіт за договором невірно визначено розрахункову базу, яка обчислена шляхом множення загальної площі квартир будинку на показники опосередкованої вартості спорудження житла, які затверджені наказами Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, з урахуванням коефіцієнту 0,91. Показник опосередкованої вартості спорудження житла визначає вартість 41 кв. м. загальної площі квартир у будинку з урахуванням ПДВ., при цьому, відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 194 від 14 серпня 201 року опосередкована вартість будівництва 1 кв. м. житла по Київській області станом на 01 липня 2015 року складає 7 432 грн./кв. м. з ПДВ, а станом на 01 липня 2017 року 9 632 грн./кв. м. з ПДВ. Враховуючи, що при визначені розрахункової бази, яка є основою при складанні кошторисів на проекті роботи, вартість 1 кв. м. загальної площі квартир прийнято з урахуванням ПДВ, даний факт спричинив завищення вартості договору, який був підставою для виникнення між позивачем та відповідачем правовідносин на загальну суму 110 844,06 грн.

Звертаючись із позовом, позивач вказує як основу своєї позиції (підставу позову) наявність в діях відповідача омани, нормативне обґрунтування якої пов`язане із статтею 230 Цивільного кодексу України, щодо надання замовнику хибних (помилкових) розрахунків кошторисної вартості розроблення проектної документації, що призвело до надлишкової (зайвої оплати) за виконанні роботи на суму 110 844,06 грн. Крім того, в судовому засіданні уповноважений представник позивача підтвердив свою позицію та вказав, що предмет позову, який складається із визнання наявності права на стягнення надміру (зайво) сплачених сум коштів за договором та стягнення цих коштів на сумі 110 844, 06 грн. пов`язане із введення юридичної особи-позивача в оману (тобто обґрунтування за статтею 230 Цивільного кодексу України).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Позовні вимоги позивача судом будуть розглядатись окремо, з урахуванням їх правової природи та охопленості нормами матеріального права.

Так, щодо визнання наявності права на стягнення надміру (зайво) сплачених сум коштів за договором від 08 грудня 2015 року № 115, суд зазначає наступне.

Норми статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України містять перелік способів захисту особистих немайнових або майнового права та інтересів, якими є: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд звертає увагу на те, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 14 березня 2019 року в справі № 926/1057/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 5 листопада 1996 року в справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Водночас вимога щодо визнання наявності права не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16.

Враховуючи зміст вказаних норм, суд зазначає, що вимога про визнання наявності права на стягнення надміру (зайво) сплачених сум коштів за договором від 08 грудня 2015 року № 115 не є способом захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання (не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу), який передбачений положеннями Господарського кодексу України або Цивільного кодексу України, не визначена відповідна вимога як такий спосіб і іншими законами України чи укладеним між сторонами Договором.

Так, звертаючись до суду з вимогою щодо визнання наявності права на стягнення надміру (зайво) сплачених сум коштів за договором від 08 грудня 2015 року № 115, позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження судом юридичного факту, з яким пов`язується певні дія (стягнення грошових коштів), що не призведе до відновлення порушених прав позивача, тобто є неефективним способом захисту.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи обрання позивачем не ефективного способу захисту свого права, а також зважаючи на інші встановлені фактичні обставини даної справи, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про визнання наявності права на стягнення надміру (зайво) сплачених сум коштів за договором від 08 грудня 2015 року № 115 задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення надміру сплачених коштів в сумі 110 844,06 грн., то суд зазначає наступне.

Нормативним обґрунтуванням предмету позову слугує норма статті 230 Цивільного кодексу України, із зазначенням позивачем тієї обставини, що він діями відповідача був введений в оману з приводу розрахунку кошторисної документації вартості проектних робіт за договором, яка визначена шляхом застосування усереднених відсоткових показників вартості проектних робіт, із застосуванням виконавцем робіт підвищувального коефіцієнту 1.1. з посиланням на збірник цін № 59 - Загальні вказівки по застосуванню збірника цін на проектні роботи для будівництва (2-е видання, доповнене). Крім того, зазначає, що дії відповідача під час виконання договірних зобов`язань мають ознаки обману, оскільки кошторисна вартість проектних робіт за договором визначена на основі невірної розрахункової бази, яка була обчислена шляхом множення загальної площі квартир будинку на показники опосередкованої вартості спорудження житла, які затверджені наказами Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Положеннями статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частинами 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Неотримання цієї вимоги в момент вчинення правочину за змістом частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України є підставою його недійсності.

Відповідно до частини 1 статті 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення норм статті 230 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміють умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману.

Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Відповідно до статті 230 Цивільного кодексу України у взаємозв`язку зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Отже, правочин під впливом обману, полягає у навмисному цілеспрямованому введення однієї сторону іншої в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі статті 230 Цивільного кодексу України, може бути визнаний судом недійсним за позовом сторони правочину. В разі доведення, сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину (частина 2 статті 230 Цивільного кодексу України).

Слід зазначити, що викладене у поданій позивачем позовній заяві нормативно-правове, документальне та фактичне обґрунтування пред`явлених позивачем позовних вимог з посиланням на статтю 230 Цивільного кодексу України зводиться до наявність в діях відповідача омани через надання позивачу, як замовнику, даних із завищенням вартості проектних робіт за договором та стягнення надмірно (зайво) сплаченої суми в розмірі 110 844,06 грн. Проте у вказаному провадженні позивачем не було заявлено позовних вимог про визнання недійсними договору № 115 від 08 грудня 2015 року та, як наслідок, стягнення збитків.

При цьому, за нормами Господарського процесуального кодексу України суд самостійно не може визначити спосіб захисту у справі, оскілки ця дія суду буде нівелювати відповідальність позивача щодо добросовісної підготовки до звернення до суду з позовом; якісного представництва інтересів в суді.

Судовий процес є стадійним. Кожна стадія має свої завдання. Так, одним із завдань стадії підготовчого провадження є остаточне визначення предмету спору, позовних вимог та характеру спірних правовідносин.

Ці завдання виконуються в підготовчому засіданні, в якому суд може поставити на обговорення представників сторін питання щодо обраного позивачем способу захисту, який прямо співвідноситься із предметом спору. При цьому, підготовче засідання проводиться з дотриманням принципів судочинства, в тому числі рівності учасників судового процесу перед судом та диспозитивності судового процесу. Поведінка судді тут реалізується дійсно як арбітра.

В даній справі позивач наполягав на визначеному в позовній заяві способі захисту та не реалізував своє безумовне право на зміну предмета позову, та під час закриття підготовчого провадження вказав на той факт, що первинні заявлені матеріально-правові вимоги є таким, що узгоджуються з його позицією як ініціатора цього процесу.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Оскільки позивачем у встановленому законом порядку належними та допустимими доказами не було доведено суду наявності тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II). У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України"" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

За таких обставин, враховуючи, що судом було створено усі можливості для надання сторонами доказів та заперечень, не виявлено на підставі наявних у справі доказів інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, означене зумовлює відмову у позові по всім заявленим позовним вимогам.

Виконуючи імперативні вимоги статті 238 Господарського процесуального кодексу України суд зазначає, що через відмову в позову судові витрати не покладаються на відповідача. Відмова у задоволенні позову по кожній із позовних вимог не спричиняє повернення з Державного бюджету України сплаченого судового збору, оскільки судовий процес розпочався за вимогою позивача і розглянутий судом по кожній із вимог. Щодо заяви про повернення сплаченого судового збору, то суд зазначає, що подаючи 01 березня 2021 року заяву (вх. № 4808 від 01 березня 2021 року) про зміну предмета позову та уточнення підстав позову, в якій останній просив суд визнати недійсним договір № 115 від 08 грудня 2015 року, а також акти виконаних робіт до нього, в частині сплати за ним грошових коштів із завищенням внаслідок неправильного застосування кошторисних норм, поточних цін, розцінок в сумі 110 844,06 грн. та стягнути надміру (зайво, безпідставно) сплачені за договором № 115 від 08 грудня 2015 року грошові кошти в сумі 110 844,06 грн., яка ухвалою від 02 березня 2021 року повернута, позивачем не було сплачено судовий збір, що зумовлює відсутність у нього підстав для звернення із проханням повернути з Державного бюджету України судовий збір у сумі 2 102,00 грн.

Керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 194 - 196, 201, 208-210, 217-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області,-

ВИРІШИВ:
В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "19" квітня 2021 р.

Суддя Н.В. Калініченко