номер провадження справи 5/25/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2021 Справа № 908/294/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛІЗ (69093, м. Запоріжжя, вул. Звенигородська, буд. 9, )

До відповідача: Приватного акціонерного товариства Завод ЗАПОРІЖАВТОМАТИКА (69057, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, буд. 3, )

про стягнення 337 072,36 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: Таралешко Г.В., довіреність №1 від 04.01.2021 р. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП 001761 від 31.08.2018 р.)

Від відповідача: Гнатюк О.А., ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1039018 від 03.03.2021 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

03.02.2021 р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛІЗ від 02.02.2021 р. за вих. №21 (вх. №307/08-07/21 від 03.02.2021 р.) до Приватного акціонерного товариства Завод ЗАПОРІЖАВТОМАТИКА про стягнення 337 072,00 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2021 р. справу №908/294/21 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 08.02.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/294/21 в порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 5/25/21, перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 03.03.2021 р. об 11 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнано обов`язковою. У судовому засіданні 03.03.2021 р. судом оголошено перерву до 07.04.2021 р. об 11 год. 00 хв.

В судовому засіданні 07.04.2021 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судові засідання здійснювались із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу на комплексі «Акорд».

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, зазначивши, що 27.05.2019р. між ТОВ ЕЛІЗ та ПрАТ Завод ЗАПОРІЖАВТОМАТИКА укладено договір поставки №19/124. На виконання умов вказаного договору та Специфікації №3 до договору, позивач поставив відповідачу товар на суму 234 312,00 грн., та з урахуванням часткової оплати на суму 27 792,00 грн., у відповідача виникла заборгованість в розмірі 206 520,00 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати, позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 18 951,54 грн., штраф в сумі 103 260,00 грн., 3% річних в сумі 2 930,00 грн. та інфляційні втрати в сумі 5 410,82 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 258, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 232 Господарського кодексу України, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача підтримав позицію, викладену у письмовому відзиві від 02.03.2021 р. на позовну заяву, пояснивши, що відповідач визнає факт того, що між ним і позивачем укладеного договір поставки №19/124 від 27.05.2019 р. Відповідно до Специфікації №3 від 10.12.2019 р. до вказаного договору позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 234 312,00 грн., в тому числі ПДВ 39 052,00 грн. Відповідач свої зобов`язання по оплаті виконав частково на суму 27 792,00 грн. та станом на дату подання цього позову до суду сума основного боргу за договором, яка визнається відповідачем становить 206 520,00 грн. Також, відповідачем визнано вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 2 930,01 грн. за період з 13.08.2020 р. по 01.02.2021 р. та інфляційних втрат в сумі 5 410,82 грн. Щодо заявлено позивачем до стягнення суми штрафу в розмірі 103 260,00 грн., відповідач не погоджується, оскільки у п. 6.3 договору передбачено, що в разі невиконання та/або несвоєчасного виконання зобов`язання з оплати Продукції, що постачається Покупець сплачує додатково - штраф 7% від суми заборгованості за прострочення понад 30 календарних днів, однак у Специфікації № 3 від 10.12.2019 р. міститься пункт 6, згідно до якого при порушенні строків оплати, передбачених п. 3 цієї Специфікації, Покупець має сплатити Постачальнику штраф у розмірі 50% від суми заборгованості за письмовою вимогою Постачальника. Отже, Специфікація містить інші вимоги до штрафу, який застосовується до Покупця у разі порушення строків оплати. Враховуючи вимоги ст.ст. 669-692, 712 ЦК України, ст.ст. 266-271 ГК України, істотними умовами договору поставки є його предмет, в тому числі умови щодо його кількості, якості, асортименту, комплектності, строків, порядку та умов поставки, його ціна. Таким чином, умови про штрафні санкції, які відрізняються від умов, які були визначені договором, не є тими істотними умовами, що мають пріоритет у Специфікаціях по відношенню до умов договору, тому мають бути викладені як зміни до договору в письмовому вигляді. За таких обставин, вважає, що для розрахунку штрафних санкцій має застосовуватися п. 6.3. договору, а не п. 6 Специфікації, який містить інший розмір штрафних санкцій, неузгоджений умовами договору. Отже, відповідно до розрахунку відповідача 7% штрафу становить 14 456,40 грн. Щодо розміру пені відповідач зазначив, що із розрахунком пені, наданого позивачем, він погоджується частково. Вважає, що позивачем при розрахунку не враховано суму в розмірі 5 000,00 грн., яка була сплачена 10.04.2020 р. згідно платіжного доручення № 1172, а відтак з 10.04.2020 р. сума заборгованості, на яку нараховується пеня є меншою і становить - 229 312,00 грн., на відміну від суми, яка зазначена невірно позивачем як 234 307,00 грн. Отже, відповідно до розрахунку відповідача сума пені за період з 17.02.2020 р. по 16.08.2020 р. становить 18 704,79 грн. З урахуванням викладеного, відповідач просить суд позовні вимоги задовольнити частково.

Представник позивача підтримав доводи, викладені у письмовій відповіді від 09.03.2021 р. за вих. №34 на відзив, зазначивши, що погоджується з розрахунком пені, здійсненого відповідачем, оскільки дійсно при здійсненні розрахунку позивачем не було взято до уваги оплату 5000,00 грн. проведену відповідачем 10.04.2020 р. та вважає, що пеня за порушення виконання зобов`язань відповідачем становить 18 704,79 грн. З розрахунком штрафу у розмірі 7% від суми заборгованості, здійсненого відповідачем, не погоджується та вважає його помилковим, оскільки позивач запропонував відповідачу у Специфікації інший розмір штрафної санкції, який був погоджений відповідачем при підписанні вказаної Специфікації, а отже ТОВ «ЕЛІЗ» має право нараховувати штраф у розмірі 50% від суми заборгованості, а саме 103 260,00 грн. На підставі викладеного, просить позов задовольнити.

Наявні матеріали дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 27.05.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ЕЛІЗ (далі - Постачальник) та Приватним акціонерним товариством Завод ЗАПОРІЖАВТОМАТИКА (далі Покупець) укладеного договір поставки № 19/124 відповідно до пункту 1.1 якого, Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах цього договору передати у власність Покупця, а Покупець замовити, прийняти та оплатити на умовах цього договору Продукцію, найменування, технічні характеристики, асортимент, ціна, строки та умови поставки якої узгоджуються в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 2.1. договору, ціна Продукції. Що поставляється Покупцю, є договірною і вказується для кожної позиції в Специфікаціях.

У пункті 3.1. договору визначено, що оплата Продукції, що постачається на умовах цього договору, здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Постачальника на умовах та в строки, визначених Сторонами у відповідних Специфікаціях.

Пунктом 6.3 договору передбачено, що в разі невиконання та/або несвоєчасного виконання зобов`язання з оплати Продукції, що постачається. Покупець сплачує Постачальнику за кожний день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ; яка діяла в період за який вона нараховується, від суми простроченого платежу, а за прострочення понад 30 календарних днів - додатково штраф у розмірі 7 % від суми заборгованості.

Відповідно до п.11.2 договору, усі питання, що пов`язані з цим договором (у тому числі із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору і т.і.), але не врегульовані ним, регламентуються відповідними нормами чинного в Україні законодавства, а також застосованими до таких правовідносин звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості. Істотні умови, визначені у відповідній Специфікації, мають пріоритетну силу за аналогічними умовами, визначеними в договорі.

10.12.2019 р. між сторонами укладено Додаток №3 до вказаного договору - Специфікацію № 3, в якій сторони погодили найменування, технічні характеристики Продукції: Провід ПСДКЛ 1,5 в кількості 751 кг, вартістю 260,00 грн. без ПДВ, всього вартістю 195 260,00 грн. без ПДВ, разом з ПДВ вартість продукції складає суму в розмірі 234 312,00 грн.

У пункті 2 Специфікації визначено, що постачання Продукції здійснюється партіями на умовах EXW (м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, 13) протягом 10 календарних днів з дати підписання даної Специфікації. Кількість партії Продукції вказується в видаткових накладних.

Оплата Продукції, що визначена в цій Специфікації, здійснюється на наступних умовах: 100% оплата протягом 60 календарних днів з моменту отримання Продукції, згідно оформленої належним чином видаткової накладної. (п. 3)

Термін виготовлення Продукції протягом 10 календарних днів з дати підписання даної Специфікації. (п. 4)

Відповідно до п. 5 Специфікації, ця Специфікація є невід`ємною частиною договору №19/124 від 27.05.2019 р. набуває чинності з моменту її підписання сторонами та діє до виконання сторонами зобов`язань, передбачених нею. Моментом підписання цієї Специфікації сторони домовилися вважати дату, що вказані в її правому верхньому куті.

Згідно з пунктом 6 Специфікації, при порушенні строків оплати, передбачених п. 3 цієї Специфікації, Покупець має сплатити Постачальнику штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості за письмовою вимогою Постачальника.

Пунктом 7 Специфікації передбачено, що ця Специфікація укладена у двох оригінальних, автентичних примірниках (по одному для кожної зі сторін), що мають однакову юридичну силу.

Зазначена Специфікація підписана та скріплена печатками обох підприємств.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні приписи містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Строком договору, відповідно до ст. 631 ЦК України, є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1. ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

На виконання умов вказаного договору та Специфікації №3 від 10.12.2019 р. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 234 312,00 грн., що підтверджується Видатковою накладною № 2485 від 10.12.2019 р. на суму 58 032,00 грн., довіреністю № 386 від 10.12.2019 р., Видатковою накладною № 2512 від 13.12.2019 р. па суму 61 776,00 грн., довіреністю № 386 від 10.12.2019 р., Видатковою накладною № 2559 від 18.12.2019 р. на суму 101 712,00 грн., довіреністю № 386 від 10.12.2019 р. та видатковою накладною № 2560 від 18.12.2019 р. на суму 12 792,00 грн., довіреністю № 391 від 18.12.2019 р.

У пункті 3 Специфікації передбачено, що оплата у розмірі 100% вартості Продукції повинна бути здійснена Покупцем у строк 60 календарних днів з дати відвантаження, а саме :

- за Видатковою накладною № 2485 від 10.12.2019 р. на суму 58 032,00 грн. - у строк по 08.02.2020 р. включно;

- за Видатковою накладною №2512 від 13.12.2019 р. на суму 61 776,00 грн. - у строк по 11.02.2020р. включно;

- за Видатковою накладною №2559 від 18.12.2019 р. на суму 101 712,00 грн. - у строк по 16.02.2020р. включно;

- за Видатковою накладною № 2560 від 18.12.2019 р. на суму 12 792,00 грн. - у строк по 16.02.2020р. включно.

Однак, відповідач свої зобов`язання по оплаті за отриману Продукцію виконав частково сплативши суму в розмірі 27 792,00 грн. та з порушенням строків оплати, що підтверджується платіжними дорученнями № 1172 від 10.04.2020 р. на суму 5 000,00 грн., №1702 від 13.08.2020 р. на суму 10 000 грн. та № 1701 від 13.08.2020 р. на суму 12 792,00грн.

Таким чином, у ПрАТ Завод ЗАПОРІЖАВТОМАТИКА перед ТОВ ЕЛІЗ існує заборгованість за отриману Продукцію відповідно до Специфікації № 3 від 10.12.2019 р. в сумі 206 520,00 грн., яка визнана відповідачем.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2 930,01 грн. за період з 13.08.2020 р. по 01.02.2021 р. та інфляційні втрати в сумі 5 410,82 грн. за період з серпня 2020 р. по листопад 2020 р.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з невиконання відповідачем свого обов`язку щодо своєчасної оплати за отриманий товар, позивачем нараховано пеню в сумі 18 951,54 грн. за період з 17.02.2020 р. по 16.08.2020 р. та 50 % штрафу від суми заборгованості в розмірі 103 260,00 грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до статті 551 ЦК України, розмір неустойки встановлюється договором.

У пункті 6.3 договору передбачено, що в разі невиконання та/або несвоєчасного виконання зобов`язання з оплати Продукції, що постачається, Покупець сплачує Постачальнику за кожний день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який вона нараховується, від суми простроченого платежу, а за прострочення понад 30 календарних днів - додатково штраф у розмірі 7 % від суми заборгованості.

Згідно з пунктом 6 Специфікації № 3 від 10.12.2019 р., при порушенні строків оплати, передбачених п. 3 цієї Специфікації, Покупець має сплатити Постачальнику штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості за письмовою вимогою Постачальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З пояснень представників сторін у судовому засіданні 07.04.2021 р. та письмового відзиву від 02.03.2021 р. на позовну заяву вбачається, що відповідачем визнаються заявлені позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 206 520,00 грн. за договором поставки №19/124 від 27.05.2019 р. та нараховані 3% річних в сумі 2 930,01 грн. за період з 13.08.2020 р. по 01.02.2021 р. та інфляційні втрати в сумі 5 410,82 грн. за період з серпня 2020 р. по листопад 2020 р., та з письмової відповіді від 09.03.2021 р. за вих. №34 вбачається, що позивач погодився з розрахунком пені, здійсненого відповідачем на суму 18 704,79 грн.

З урахуванням викладеного, враховуючи визнання відповідачем позову частково, погодження позивача з розрахунком пені, здійсненого відповідачем, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 206 520,00 грн., 3% річних в сумі 2 930,01 грн. за період з 13.08.2020 р. по 01.02.2021 р., інфляційні втрати в сумі 5 410,82 грн. за період з серпня 2020 р. по листопад 2020 р. та пені в сумі 18 704,79 грн. за період з 17.02.202 р. по 16.08.2020 р., суми яких визнані сторонами відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України не підлягають доказуванню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивачем також заявлено до стягнення 50 % штрафу від суми заборгованості, який становить 103 260,00 грн. та при здійсненні розрахунку штрафу ним застосовано положення п. 6 Специфікації № 3 від 10.12.2019 р.

Відповідач з вказаним розрахунком не погоджується та вважає, що умови про штрафні санкції, які відрізняються від умов, які були визначені договором, не є тими істотними умовами, що мають пріоритет у Специфікаціях по відношенню до умов договору, тому мають бути викладені як зміни до договору в письмовому вигляді. За таких обставин, вважає, що для розрахунку штрафних санкцій має застосовуватися п. 6.3. договору, а не п. 6 Специфікації, який містить інший розмір штрафних санкцій, неузгоджений умовами договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ч.ч. 1, 2 ст. 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Пунктом 11.2 договору поставки №19/124 від 27.05.2019 р. передбачено, що істотні умови, визначені у відповідній Специфікації, мають пріоритетну силу за аналогічними умовами, визначеними у договорі.

У пункті 1.1 договору, зокрема, сторони дійшли згоди, що Специфікація є невід`ємною частиною зазначеного договору.

Відповідно до п. 3 Специфікації № 3 від 10.12.2019 р. сторони погодили, що оплата продукції здійснюється на умовах відстрочення платежу у розмірі 100% вартості продукції протягом 60 календарних днів з дати її отримання згідно видатковій накладній.

Отже, суд зазначає, що сторони безпосередньо у договорі не встановили строки для оплати за отриману продукції, а вказаний строк був погоджений ними у п. 3 Специфікації.

Разом з тим, у п. 6.3. договору сторони окрім розміру штрафу 7%, також визначили порядок, умови та розмір пені у випадку невиконання та/або несвоєчасного виконання Покупцем зобов`язання з оплати Продукції.

Однак, при укладанні та погодженні умов Специфікації № 3 від 10.12.2019 р. сторони змін щодо розміру пені не вносили. Підписання цієї Специфікації сторонами без зауважень, протоколів розбіжностей підтверджує, що вони досягли згоди із усіх умов, що викладені безпосередньо у ньому. Суд зазначає, що істотними умовами вказаного договору є також вид та розмір штрафних санкцій, які застосовуються сторонами у випадку порушення ними своїх зобов`язань, тому суд приходить до висновку про правомірність застосування позивачем при розрахунку суми штрафу, саме положення п. 6 Специфікації № 3 від 10.12.2019 р., яким сторонами змінено умови щодо відповідальності Покупця, а саме при порушенні строків оплати, передбачених п. 3 цієї Специфікації, Покупець має сплатити Постачальнику штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості за письмовою вимогою Постачальника.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 р. № 14, пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов`язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, положеннями чинного в Україні законодавства не передбачено заборони стосовно одночасного стягнення пені та штрафу за порушення господарських зобов`язань.

Вказана правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 12.06.2012 р. у справі №06/5026/1052/2011.

З урахуванням викладеного, перевіривши розрахунок штрафу (206 520,00 / 50% = 103 260,00 грн.), наданого позивачем, суд вважає його вірним, та сума штрафу в розмірі 103 260,00 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Відповідачем належних та допустимих доказів сплати вказаної заборгованості суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства Завод ЗАПОРІЖАВТОМАТИКА (69057, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, буд. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛІЗ (69093, м.Запоріжжя, вул. Звенигородська, буд. 9, ) суму основного боргу в розмірі 206 520 (двісті шість тисяч п`ятсот двадцять) грн. 00 коп., 3% річних в сумі 2 930 (дві тисячі дев`ятсот тридцять) грн. 01 коп., інфляційні втрати в сумі 5 410 (п`ять тисяч чотириста десять) грн. 82 коп., пеню в сумі 18 704 (вісімнадцять тисяч сімсот чотири) грн. 79 коп., штраф в сумі 103 260 (сто три тисячі двісті шістдесят) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 5 052 (п`ять тисяч п`ятдесят дві) грн. 38 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

У зв`язку з перебування судді Проскурякова К.В. у відрядженні з 12.04.2021 р. по 16.04.2021 р. повне рішення складено та підписано: 19.04.2021 р.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.