ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.04.2021 справа № 914/1191/13

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, від 18.03.2021р. вих. №39/3-2145-21 (вх. №1150/21 від 18.03.2021р.)

про:

- визнання неправомірними дій Бродівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) щодо закінчення виконавчого провадження ВП№41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13;

- визнання неправомірною бездіяльності Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо не надсилання на адресу Стягувача постанови про закінчення виконавчого провадження ВП№41464330;

- визнання неправомірною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13;

- зобов`язання державного виконавця Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) усунути порушення права Стягувача в результаті закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06 2013р. №914/1191/13;

- зобов`язання начальника Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) скасувати постанову про закінчення ВП №41464330

у справі №914/1191/13 за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ;

до Відповідача: Комунального підприємства Бродитеплоенерго, Львівська область, Бродівський район, м.Броди;

про: стягнення заборгованості;

ціна позову: 915893,67грн.

Орган оскарження: Бродівський районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів), Львівська область, Бродівський район, м.Броди;

Представники:

Позивача (Заявника, Стягувача): не з`явився;

Відповідача (Боржника): не з`явився;

Органу оскарження: Мазурик Н.М. в.о. керівника (наказ від 11.09.2020р. №2141-К).

ВСТАНОВИВ:

18.03.2021р. Акціонерним товариствомНаціональна акціонерна компанія Нафтогаз України у системі «Електронний суд» сформовано скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця від 18.03.2021р. вих. №39/3-2145-21 (вх. №1150/21 від 18.03.2021р.) про визнання неправомірними дій Бродівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) щодо закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13; визнання неправомірною бездіяльності Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо не надсилання на адресу Стягувача постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330; визнання неправомірною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13; зобов`язання державного виконавця Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) усунути порушення права Стягувача в результаті закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13; зобов`язання начальника Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) скасувати постанову про закінчення ВП №41464330 у справі №914/1191/13 за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Бродитеплоенерго про: стягнення заборгованості; ціна позову:915893,67грн. Орган оскарження: Бродівський районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів).

Підставами заявлених вимог Скаржник зазначає неправомірність винесення 27.06.2014р. державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції Пондором Ростиславом Віталійовичем постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 14.05.2013р. у справі №914/1191/13, а також ненадіслання Стягувачу матеріалів виконавчого провадження, зокрема постанови про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Листом від 19.03.2021р. вих. №914/1191/13/1/21 суд повідомив орган оскарження про надходження скарги до Господарського суду Львівської області.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.03.2021р. у даній справі судом постановлено скаргу Акціонерного товаристваНаціональна акціонерна компанія Нафтогаз України від 18.03.2021р. вих. №39/3-2145-21 (вх. №1150/21 від 18.03.2021р.) про визнання неправомірними дій Бродівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) щодо закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13; визнання неправомірною бездіяльності Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо не надсилання на адресу Стягувача постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330; визнання неправомірною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13; зобов`язання державного виконавця Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) усунути порушення права Стягувача в результаті закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13; зобов`язання начальника Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) скасувати постанову про закінчення ВП №41464330 у справі №914/1191/13 залишити без руху; надати Акціонерному товариствуНаціональна акціонерна компанія Нафтогаз України десятиденний строк з моменту отримання ухвали для усунення недоліків поданої Скарги, а саме: шляхом подання до суду скарги в порядку Розділу VІ Господарського процесуального кодексу України із додержанням вимог, передбачених ст.ст. 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України; надати суду постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №41464330, Адвокатські запити представника Стягувача Адвоката Конопліцького І.В. до органу ДВС та до Головного територіального управління юстиції, а також відповіді від 10.20.2021р. №19.14.-323/1406 і від 15.03.2021р. №В-4/7208, копії яких надіслати іншим Учасникам справи, докази надіслання надати суду; надати суду докази надіслання Відповідачу (Боржнику) та Бродівському районному відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) копії Скарги від 18.03.2021р. вих. №39/3-2145-21 та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

31.03.2021р. від Заявника на адресу суду за вх. №7727/21 засобами поштового зв`язку надійшло клопотання б/д б/н, у якому просить суд долучити до матеріалів справи докази надіслання копії скарги із долученими до неї документами на адресу боржника та органу ДВС, копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №41464330, а також копії адвокатських запитів та відповідей на них.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.04.2021р. у даній справі судом постановлено прийняти скаргу до розгляду; розгляд скарги в судовому засіданні призначити на 15.04.2021р.; Бродівському районному відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) в строк до 14.04.2021р. надати матеріали виконавчого провадження ВП № 41464330 (оригінали для огляду в судовому засіданні, належним чином завірені копії для долучення до матеріалів справи); визнати явку повноважних представників Учасників справи та Органу ДВС в судове засідання для надання пояснень по суті скарги на дії Органу ДВС обов`язковою; викликати в судове засідання повноважних представників Учасників справи та Органу ДВС для надання пояснень по суті скарги на дії Органу ДВС.

Процесуальні права та обов`язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердила представник Органу ДВС в судовому засіданні, їй відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання від Учасників справи про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача (Заявника, Стягувача) в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнавалась судом обов`язковою.

13.04.2021р. за вх. №8934/21 Заявником надіслано на електрону адресу суду Відповідь на відзив від 13.04.2021р. вих. №39/3-2766-21, у якому наводить свої доводи та міркування щодо Відзиву Органу ДВС на скаргу і просить суд задоволити скаргу у повному обсязі. Вказану Відповідь на відзив оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Представник Відповідача (Боржника) в судове засідання не з`явився, 15.04.2021р. за вх. №9164/21 від Боржника до суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання від 12.04.20201р. вих. №96, у якому з підстав подання Боржником Відзиву на Скаргу та неможливості забезпечити явку повноважного представника в судове засідання просить суд проводити судове засідання за відсутності повноважного представника Боржника. Вказане клопотання оглянуто судом, оголошено та долучено до матеріалів справи. Аналогічне за змістом клопотання 15.04.2021р. надіслано Боржником на електронну адресу суду та зареєстровано за вх. №9213/21. Вказане клопотання оглянуто судом, оголошено та долучено до матеріалів справи.

Також, 15.04.2021р. за вх. №9215/21 Боржником надіслано на електронну адресу суду Відзив на скаргу від 12.04.2021р. вих. №88-90, у якому вважає скаргу безпідставною та необґрунтованою і просить суд відмовити в її задоволенні. Вказаний відзив оглянуто судом, оголошено та долучено до матеріалів справи.

Представник Органу ДВС в судове засідання з`явилась, в судовому засіданні надала усні пояснення по суті скарги, просить суд залишити скаргу без задоволення.

Орган ДВС 13.04.2021р. за вх. №9091/21 надіслав на електронну адресу суду Відзив на скаргу від 12.04.2021р. вих. №19.14-32/4433, у якому наводить свої доводи і міркування щодо поданої скарги і просить суд залишити скаргу без задоволення. Вказаний відзив оглянуто судом, оголошено та долучено до матеріалів справи. Ідентичний за змістом документ надійшов від Органу ДВС засобами поштового звязку та був зареєстрований в системі електронного документообігу суду (КП «ДСС») за вх. №9091/21.

Розглянувши і дослідивши матеріали поданої скарги та справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника Органу ДВС, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.05.2013р. у справі №914/1191/13 за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства «Бродитеплоенерго» простягнення заборгованості у сумі 915893,67грн. суд вирішив позов задоволити повністю; стягнути з Комунального підприємства Бродитеплоенерго (80600, вул. Гончарська, 3А, м. Броди, Львівська область; ідентифікаційний код 05445639) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ; ідентифікаційний код 20077720) суму 722988,33грн. основного боргу, 42112,76грн. 3% річних від простроченого платежу, 142904,64грн. пені, 7887,94грн. інфляційних втрат, а також судовий збір у сумі 18317,87грн.

04.06.2013р. Господарським судом Львівської області видано наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 04.05.2013р. у справі №914/1191/13.

Таким чином, рішення Господарського суду Львівської області від ід 04.05.2013р. у справі №914/1191/13 не оскаржувалось, набрало законної сили 31.05.2013р. та, у відповідності до приписів ч.1 ст.129-1 Конституції України і ч.1 ст.18 ГПК України, є обов`язковим до виконання на всій території України.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції Пондора Ростислава Віталійовича від 14.01.2014р. відкрито виконавче провадження ВП №41464330 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 14.05.2013р. у справі №914/1191/13.

Пунктами 2. та 3. вказаної постанови постановлено Боржнику добровільно сплатити борг та витрати виконавчого провадження в розмірі 60грн.; при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції Пондора Ростислава Віталійовича від 27.06.2014р. у звязку із сплатою Боржником боргу самостійно відповідно до платіжних доручень, які долучені до матеріалів виконавчого провадження закінчено виконавче провадження ВП №41464330 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 14.05.2013р. у справі №914/1191/13.

Адвокатським запитом від 26.01.2021р. вих. №39/3-649-21 представник Заявника адвокат Конопліцький І.В. звертався до Органу ДВС про надання інформації про хід виконання, зокрема наказу Господарського суду про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 04.05.2013р. у справі №914/1191/13 із копіями відповідних постанов.

Листом від 10.02.2021р. вих. №19.14/-32/1406 Орган ДВС повідомив, що наказ Господарського суду про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 04.05.2013р. у справі №914/1191/13 на виконанні в Органі ДВС не перебуває. Крім того, Орган ДВС зазначив, що згідно даних АСВП у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) на виконання перебувають виконавчі провадження, Боржником в яких є КП «Бродитеплоенерго», , а тому 04.01.2021р. винесено постанову про передачу виконавчих проваджень у Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів).

Окрім того, Адвокатським запитом від 01.03.2021р. вих. №01/03 представник Заявника адвокат Конопліцький І.В. звертався до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про надання інформації про хід виконання наказів Господарського суду про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області у справах №914/1190/13, №914/3842/14, №914/2796/16, №914/2798/16 із копіями відповідних постанов.

При цьому Заявник зазначає про те, що Відповідь Органу ДВС від 10.02.2021р. вих. №19.14/-32/1406 на адвокатський запит представника Заявника надійшла до нього 18.02.2021р.

Листом від 15.03.2021р. вих. №В-4/7109 Західне міжрегіональне управління юстиції (м.Львів) повідомило, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділі перебуває зведене виконавче провадження ВП №48302921, до складу якого входять виконавчі провадження ВП №47684907 та №38766788 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 29.12.2014р. у справі №914/3842/14 та наказу Господарського суду Львівської області у справі №914/1190/13.

18.03.2021р. Акціонерним товариствомНаціональна акціонерна компанія Нафтогаз України у системі «Електронний суд» сформовано скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця від 18.03.2021р. вих. №39/3-2145-21 (вх. №1150/21 від 18.03.2021р.) про визнання неправомірними дій Бродівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) щодо закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13; визнання неправомірною бездіяльності Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо не надсилання на адресу Стягувача постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330; визнання неправомірною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13; зобов`язання державного виконавця Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) усунути порушення права Стягувача в результаті закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13; зобов`язання начальника Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) скасувати постанову про закінчення ВП №41464330 у справі №914/1191/13 за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Бродитеплоенерго про: стягнення заборгованості; ціна позову:915893,67грн. Орган оскарження: Бродівський районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів).

В обґрунтування поданої скарги Заявник зазначає, що 27.12.2013р. Стягувачем на адресу Органу ДВС скеровано для виконання наказ Господарського суду про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 04.05.2013р. у справі №914/1191/13.

14.01.2014р. Органом ДВС було відкрито виконавче провадження ВП №41464330 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 14.05.2013р. у справі №914/1191/13.

В ході моніторингу АСВП Заявнику стало відомо про те, що постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції Пондора Ростислава Віталійовича від 27.06.2014р. закінчено виконавче провадження ВП №41464330 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 14.05.2013р. у справі №914/1191/13.

Стягувач вважає, що вказану постанову винесено з порушенням вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» з огляду на те, що згідно відомостей бухгалтерського обліку Заявника, судове рішення у даній справі не виконано, а копію постанови від 27.06.2014р. про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 не надіслано Заявнику.

Щодо строку подання скарги Заявник зазначає, що з підстав неодержання ним постанови Органу ДВС від 27.06.2014р. про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 та обізнаності Заявника про таке закінчення з АСВП 18.03.2021р. скарга подається вчасно.

Орган ДВС у поданому 13.04.2021р. за вх. №9091/21 відзиві на скаргу вважає її необґрунтованою і просить суд залишити її без задоволення з огляду на те, що матеріали виконавчого провадження ВП №41464330 знищено у відповідності до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, що підтверджується Актом про вилучення документів для знищення, що не підлягають зберіганню за номенклатурою справ виконавчих проваджень від 30.01.2018р. №6.

При цьому Орган ДВС вважає доводи Заявника про ненадіслання Органом ДВС копії постанови від 27.06.2014р. про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 на адресу Заявника необґрунтованими з підстав недоведення ним факту такого ненадіслання, а згідно розділу XV ст.77 закону України «Про акціонерні товариства» відповідна постанова має строк зберігання у Заявника.

Вказаним, на думку Органу ДВС, підтверджується недоведеність тверджень Заявника про неодержання постанови Органу ДВС від 27.06.2014р. про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330, а відтак, спростовуються доводи Заявника про порушення його прав у виконавчому провадженні ВП №41464330.

Щодо ненадання Відповіді щодо стану згаданого виконавчого документа Орган ДВС звертає увагу суду на те, що листом від 10.02.2021р. вих. №19.14-29/45 Орган ДВС повідомив Заявника про передачу матеріалів виконавчих проваджень до Західного МРУМЮ (м.Львів).

З підстав наведеного Орган ДВС підсумовує про відсутність порушення права заявника в ході виконавчого провадження ВП №41464330 та провадження такого ВП у відповідності до вимог чинного законодавства України.

При цьому, Орган ДВС звертає увагу суду на те, що у відповідності до Порядку укладення Договорів постачання газу для укладення договору постачання природного газу споживач має надати постачальнику довідку (акт звірки розрахунків) про відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений газ перед діючим постачальником, а відтак, Заявнику на той час було відомо про фактичне виконання виконавчого документа, оскільки і надалі сторонами виконувались взяті на себе господарські зобов`язання.

Заявник у поданій 13.04.2021р. за вх. №8934/21 Відповіді на відзив в спростування тверджень Органу ДВС зазначає, що бездіяльність Органу ДВС щодо ненадіслання постанови Органу ДВС від 27.06.2014р. про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 є триваючим правопорушенням, у звязку з чим перебіг строку на її оскарження автоматично відкладається.

Боржник у поданому 15.04.2021р. за вх. №9215/21 Відзиві на скаргу від 12.04.2021р. вих. №88-90 вважає подану скаргу безпідставною та необґрунтованою, просить суд відмовити в її задоволенні з підстав того, що Заявник звернувся до суду із скаргою з пропуском встановленого нормами 341 ГПК України десятиденного строку, і, з врахуванням того, що з моменту закриття виконавчого провадження ВП №41464330 минуло більше, ніж 5,5 років та того, що Заявником як Стягувачем не обґрунтовано поважності причин пропуску такого строку.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Приписами ч.1 ст.326 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ч.1 ст.339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Згідно п.а) ч.1 ст.341 ГПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Нормою ч.1 ст.343 ГПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Як зазначено Конституційним Судом України у рішенні від 13.12.2012р. №18-рп/2012, виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

В пункті 43 рішення Європейського Суду з прав людини від 20.07.2004р. у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Глоба проти України» від 05.07.2012р. №15729/07 пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах «Півень проти України» від 29.06.2004 заява № 56849/00, «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997). Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній ст. 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

У рішенні від 15.10.2009р. Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст. 1 Першого протоколу. Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

У справі "Фуклев проти України" (рішення від 07.06.2005р.) Європейський суд з прав людини вказав, що Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

У пілотному рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15.10.2009р. Європейський суд з прав людини встановив, що було порушено п.1 ст.6 Конвенції та ст.1 Протоколу №1 через невиконання або несвоєчасне виконання остаточних судових рішень. Суд зазначив, що затримки були спричинені комбінацією чинників, включаючи відсутність бюджетних коштів, бездіяльністю державної виконавчої служби та недоліками національного законодавства, внаслідок чого пан Іванов та інші заявники у подібній ситуації не змогли добитись примусового виконання судових рішень. Всі ці чинники належали до компетенції української влади, і, отже, Україна несе повну відповідальність за таке невиконання (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", від 15.10.2009р., №40450/04, п. 83-85). Суд також постановив, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту (п.4 резолютивної частини рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України").

У п.3 резолютивної частини рішення від 12.10.2017р. у справі "Бурмич та інші проти України", заява №46852/13, Велика палата Європейського суду з прав людини постановила, що п`ять заяв та 12143 заяв (всього 12148), перераховані в додатках I і II до цього рішення, а також ті, що можуть надійти вже після ухвалення цього рішення, повинні розглядатися відповідно до зобов`язань, які випливають із пілотного рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", в якому виявлено існування структурної проблеми, що спричиняє порушення параграфу 1 ст. 6 і 13 Конвенції та ст. 1 Протоколу №1. Отже, тривале невиконання або несвоєчасне виконання національних судових рішень, за виконання яких Україна несе відповідальність, є структурною та системною проблемою, яку визначено в пілотному рішенні Європейського суду з прав людини, і запровадження ефективних засобів юридичного захисту стосовно відповідних порушень є прямим обов`язком держави. Таким чином, виходячи з практики з Європейського суду з прав людини держава відповідальна за виконання рішення, ухваленого на користь стягувача у цій справі. Тривале невиконання рішення та відсутність засобів захисту прав стягувача на національному рівні спричиняє порушення параграфу 1 ст. 6 і 13 Конвенції та ст. 1 Протоколу № 1.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 15.03.2011р. №3135-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі у чинній станом на час виникнення спірних відносин редакції) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснює сторонам їхні права і обов`язки (ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно п.3 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою судові накази.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби; державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (ч.ч.1, 2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ч.1 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Приписами ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до положень частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент звернення Заявника до суду зі скаргою) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною 5 цієї статті рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У статті 341 ГПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

РозділІ ГПК України регламентує порядок оскарження до господарського суду дій державного виконавця, на виконанні якого перебуває судове рішення цього суду; право на звернення зі скаргою і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю ухваленого за правилами ГПК України судового рішення та з його примусовим виконанням.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців. Так, оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення передбачено нормами як Закону [частина 1 статті 74], так і нормами ГПК України [стаття 339].

Конституційний Суд України у рішенні від 07.07.1998р. у справі №11-рп/98 щодо офіційного тлумачення частин 2 і 3 статті 84 та частин 2 і 4 статті 94 Конституції України (справа щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховною Радою України) зазначив: "Термін "дні", якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні".

З огляду на встановлений ст.115 ГПК України порядок обчислення процесуальних строків зазначений десятиденний строк слід обчислювати в календарних днях. Отже такий порядок обчислення строків є єдиним для всіх норм ГПК України та застосовується й у інших процесуальних кодексах України.

Однак, норми Закону та норми ГПК України, які є законодавчими актами однакової юридичної сили, встановлюють неоднаковий строк для оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

При цьому, враховуючи положення статті 115 ГПК України та Рішення Конституційного Суду України від 07.07.1998р. №11-рп/98, десятиденний строк, зазначений у пункті "а" частини 1 статті 341 ГПК України, слід обчислювати в календарних днях.

За змістом частини 1 статті 3 ГПК України, при здійсненні судочинства господарський суд керується положеннями ГПК України, а не Законом.

ГПК України регулює порядок оскарження саме до господарського суду дій державного виконавця, на виконанні якого перебуває судове рішення цього суду. Право на звернення зі скаргою і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю ухваленого за правилами ГПК України судового рішення та з його примусовим виконанням. Натомість, Закон регулює оскарження дій державного виконавця не тільки до суду, а й до інших органів, що убачається з приписів частини 3 статті 74 Закону. Також Закон регулює відносини з оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців при виконанні не тільки судових рішень, але й інших виконавчих документів, про що зазначено у частині 1 статті 3 Закону.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що стаття 74 Закону є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, оскільки застосовується до більш широкого кола відносин, а саме: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

При цьому суд наголошує, що порівняльний аналіз змісту термінів "дізналася" та "повинна була дізнатися", що містяться у положеннях статті 341 ГПК України, дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.

Аналогічну праву позицію викладено, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019р. у справі №920/149/18, а також постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2019р. у справі №922/5129/14, від 14.08.2019р. у справі №910/7221/17, від 08.10.2020р. у справі №918/333/13-г, від 20.10.2020р. у справі №5019/337/11, від 12.01.2021р. у справі №910/8794/17.

Відповідно до положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. у справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції» суд наголошує, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece) (№1) від 27 серпня 1991р., серія А, №209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію ( 995_690 ) (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975р., серія А, №18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (пункт 40).

Ураховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

У рішенні від 04.12.1995р. у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини»).

Разом із тим право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за свою природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України").

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

Також суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

ЄСПЛ у рішенні від 06.09.2005р. у справі «Салов проти України» зауважує, що однією з вимог, яка постає з вислову «передбачений законом», є передбачуваність відповідних заходів. Та чи інша норма не може вважатись «законом», якщо її не сформульовано з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість (за необхідності й за належної правової допомоги) передбачити наслідки, до яких може призвести певна дія. Крім того, ЄСПЛ підкреслює, що рівень передбачуваності значною мірою залежить від змісту заходу, сфери, яку він має охопити, а також кількості й статусу тих, до кого він застосовується.

Відтак, стягувач, який подав до відповідного органу заяву про вчинення відповідних виконавчих дій та не отримав задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав від державного виконавця певні процесуальні документи або відповіді.

При цьому, Заявник як юридична особа, яка багато років здійснює професійну господарську діяльність на ринку України і має значний досвід участі у судових процесах (як свідчать дані є Єдиного державного реєстру судових рішень), міг усвідомлювати порушення свого права державним виконавцем та передбачити відповідні процесуальні обмеження в подальшому.

Аналогічну праву позицію викладено, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019р. у справі №920/149/18 та постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2019р. у справі №922/5129/14, від 14.08.2019р. у справі №910/7221/17, від 08.10.2020р. у справі №918/333/13-г і від 20.10.2020р. у справі №5019/337/11, від 12.01.2021р. у справі №910/8794/17.

Водночас за правилами статей 113, 115, 119 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, установлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом установлено неможливість такого поновлення.

З врахуванням наведеного, а також встановлених приписами ч.2 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" (у чинній станом на час винесення оскаржуваної постанови редакції) строків здійснення виконавчого провадження, а також передбаченого ч.1 ст.31 вказаного Закону порядку надіслання Стягувачу копії постанови Органу ДВС від 27.06.2014р. про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 14.05.2013р. у справі №914/1191/13, суд зазначає, що Заявник, як Стягувач у виконавчому провадженні ВП №41464330 зобов`язаний був з розумним інтервалом цікавитись провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу, а також вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження.

Відтак, Заявник, який подав до Органу ДВС заяву про відкриття виконавчого провадження і отримав Постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції Пондора Ростислава Віталійовича від 14.01.2014р. провідкриття виконавчого провадження ВП №41464330 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 14.05.2013р. у справі №914/1191/13, та не отримав задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав від державного виконавця певні процесуальні документи або відповіді.

За приписами статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.341 ГПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги на дії органів ДВС може бути поновлено судом.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 18.03.2021р. Заявник звернувся до Господарського суду Львівської області із Скаргою від 18.03.2021р. вих. №39/3-2145-21, тобто майже через шість років та дев`ять місяців з моменту винесення Постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції Пондора Ростислава Віталійовича від 27.06.2014р. про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 та не клопотав перед судом про поновлення пропущеного процесуального строку суд дійшов висновків про наявність правових підстав до залишення Скарги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України від 18.03.2021р. вих. №39/3-2145-21 (вх. №1150/21 від 18.03.2021р.) про визнання неправомірними дій Бродівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) щодо закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13; визнання неправомірною бездіяльності Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо не надсилання на адресу Стягувача постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330; визнання неправомірною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13; зобов`язання державного виконавця Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) усунути порушення права Стягувача в результаті закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13; зобов`язання начальника Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) скасувати постанову про закінчення ВП №41464330 у справі №914/1191/13 за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Бродитеплоенерго про: стягнення заборгованості; ціна позову: 915893,67грн. Орган оскарження: Бродівський районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) без розгляду.

Аналогічну праву позицію викладено, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019р. у справі №920/149/18 та постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2019р. у справі №922/5129/14, від 14.08.2019р. у справі №910/7221/17, від 08.10.2020р. у справі №918/333/13-г і від 20.10.2020р. у справі №5019/337/11, від 12.01.2021р. у справі №910/8794/17.

При цьому, суд також звертає увагу на безпідставність покликання Заявника на звернення до Головного територіального управління юстиції у Львівській області із Адвокатським запитом від 01.03.2021р. вих. №01/03 про надання інформації про хід виконання, зокрема, наказу Господарського суду про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/1191/13 із копіями відповідних постанов з огляду на те, що вказаним Адвокатським запитом представник заявника адвокат Конопліцький І.В. витребовував інформацію щодо виконання наказу Господарського суду про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/1190/13, а не у справі №914/1191/13.

Відтак, Заявником не обґрунтовано посилання на Відповідь Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) від 15.03.2021р. вих. №В-4/7109, як підставу до обчислення строку оскарження Постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції Пондора Ростислава Віталійовича від 27.06.2014р. про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330.

При цьому, суд звертає увагу на те, що представник Заявника адвокат Конопліцький І.В. в Адвокатському запиті від 01.03.2021р. вих. №01/03 зазначає, що Відповідь Органу ДВС від 10.02.2021р. вих. №19.14/-32/1406 на адвокатський запит представника Заявника надійшла до нього 18.02.2021р., проте Заявником не обґрунтовано строку подання Скарги з врахуванням дати отримання відповіді Органу ДВС.

Враховуючи вищенаведене, керуючись нормами ст.ст. 18, 42, 115, 118, 119, 234, 235, 339, 341-344 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Скаргу Акціонерного товаристваНаціональна акціонерна компанія Нафтогаз України від 18.03.2021р. вих. №39/3-2145-21 (вх. №1150/21 від 18.03.2021р.) про визнання неправомірними дій Бродівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) щодо закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13; визнання неправомірною бездіяльності Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо не надсилання на адресу Стягувача постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330; визнання неправомірною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13; зобов`язання державного виконавця Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) усунути порушення права Стягувача в результаті закінчення виконавчого провадження ВП №41464330 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 04.06.2013р. №914/1191/13; зобов`язання начальника Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) скасувати постанову про закінчення ВП №41464330 у справі №914/1191/13 за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Бродитеплоенерго про: стягнення заборгованості; ціна позову:915893,67грн. Орган оскарження: Бродівський районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів) залишити без розгляду.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

3. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст ухвали складено 20.04.2021р.

Головуючий суддя Т.Б. Фартушок