ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/487/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківблагоустрій", м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Салтівський", м.Харків
про стягнення 5521,78 грн.,
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківблагоустрій" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Салтівський", в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 4833,79 грн. основного боргу, 530,99 грн. індексу інфляції, 157,00 грн. 3% річних.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором на виконання послуг з санітарного очищення прилеглої території від 12.02.2013 №1196 у частині оплати наданих послуг. В якості правових підстав посилається на норми статей 526, 527, 901, 903 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.02.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Ухвалу Господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 22.02.2021 року направлено на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Вищезазначена ухвала повернулась на адресу суду без вручення з довідкою поштового відділення: "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. № 35-38).

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п. 5).

На підставі викладеного, суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

В силу частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи те, що норми статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлюють принципи диспозитивності та рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, беручи до уваги приписи статті 129 Конституції України, які визначають одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів, та вважає за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Між КП "Харківблагоустрій" (Виконавець) та ТОВ "Торгівельний будинок "Салтівський" (Замовник) було укладено Договір на виконання послуг з санітарного очищення прилеглої території від 12.02.2013 №1196 (надалі - Договір, а.с. 17-19), відповідно до умов якого Виконавець зобов`язується надавати послуги з санітарного очищення прилеглої території до об`єкту господарської діяльності, розташованого за адресою: пр. Московський, 220, площею 103 кв. м (прилегла територія), яка знаходиться в користуванні Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти і сплатити Виконавцеві надані послуги (пункт 1.1. Договору).

За змістом пункту 4.1. Договору оплата за Договором здійснюється Замовником шляхом часткової передплати грошових коштів (до 100%) на розрахунковий рахунок Виконавця до 5 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за Договором здійснюється до 30 числа поточного місяця.

Послуги вважаються виконаними, якщо до 01 числа місяця, наступного за звітним, Виконавцю не надійшла письмова претензія від замовника (пункт 4.3. Договору).

Позивачем належним чином виконувались зобов`язання за договором, про що свідчить відсутність письмових претензій від замовника.

Відповідно до п. 5.1 Договору вартість послуг з санітарного очищення прилеглої території, що надаються Виконавцем за цим договором щомісячно складає 123,60 грн., в тому числі 20% ПДВ в сумі 20,60 грн відповідно до Додатку №1 до Договору.

Додатковою угодою № 1 від 01.11.2013 року до Договору було внесено зміни та викладено п. 5.1 договору в наступній редакції: "Вартість послуг з санітарного очищення прилеглої території, що надаються Виконавцем за цим договором щомісячно складає 309,00 грн., в тому числі 20% ПДВ в сумі 51,50 грн., згідно додатку № 1 до цієї додаткової угоди № 1 (а.с. № 22).

Додатковою угодою № 2 від 27.12.2016 року до Договору було внесено зміни та викладено п. 5.1 договору в наступній редакції: "Вартість послуг з санітарного очищення прилеглої території, що надаються Виконавцем за цим договором щомісячно складає 371,83 грн., у тому числі 20% ПДВ в сумі 61,97 грн., згідно додатку № 1 до цієї додаткової угоди № 2 (а.с. №14).

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що він набирає чинності з "01" березня 2013 року і діє до "01" березня 2014 року та якщо одна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону про намір розірвати договір, то даний договір пролонгується на тих же умовах і на той же строк (п. 10.3. Договору).

Договір було розірвано з 01.12.2018 року, про що на адресу Замовника було надіслано листа від 27.12.2018 №1157 (а.с. №16).

Як стверджує позивач у позовній заяві, станом на 26.01.2021 відповідач має заборгованість перед КП "Харківблагоустрій" по оплаті за надані послуги з санітарної очистки прилеглої території за період з 1 листопада 2017 року по 30 травня 2018 року включно в розмірі 4833,79 грн., а фактично розраховує та заявляє до стягнення заборгованість відповідача з 1 листопада 2017 по 30 листопада 2018 (371,83 грн. х 13 місяців).

16.04.2018 та 06.01.2021 року позивачем на адресу відповідача направлялись претензії (а.с. №25-28) з вимогою оплатити заборгованість за надані послуги з санітарного очищення прибудинкової території.

Проте відповідач на вказані претензії не відреагував, суму боргу не сплатив.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору про надання послуг, згідно якого та в силу ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачу послуги в період з 1 листопада 2017 року по 30 листопада 2018 року на загальну суму 4833,79 грн., відповідач послуги отримав, але не сплатив, у зв`язку із чим виникла заборгованість перед позивачем у вказаному розмірі.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Приписами статей 73, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на встановлені факти, а також враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за період з листопада 2017 року по листопад 2018 року, яка становить 4833,79 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача зазначеної заборгованості є обґрунтованими, не спростовані відповідачем та є такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем у зв`язку із наявністю простроченого боргу нараховано 530,99 грн. індексу інфляції, 157,00 грн. 3% річних.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування інфляційних та 3% річних судом встановлено, що в розрахунку позивача містяться помилки, а саме позивачем нараховуються інфляційні втрати та 3% річних за період з листопада 2017 року по листопад 2018 року (включно) на всю суму заборгованості, яка виникла за вказаний період.

Проте, як вже було зазначено судом п. 5.1 договору (в редакції додаткової угоди №2), щомісячний платіж з послуг з санітарного очищення прилеглої території становить 371,83 грн.

Отже, позивачем мають нараховуватись 3% річних та інфляційні втрати, виходячи з щомісячних платежів, починаючи з листопада 2017 року, а не з усієї суми боргу.

Крім того, п. 4.1 договору передбачено, що оплата за договором здійснюється шляхом часткової передплати грошових коштів (до 100%) на розрахунковий рахунок позивача до 5 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за договором здійснюється до 30 числа поточного місяця.

Таким чином, кінцевим днем розрахунку за надані послуги є 29 число поточного місця, у зв`язку з чим нарахування інфляційних та 3% річних має здійснюватись саме з 30 числа кожного місяця.

Враховуючи викладене, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що сума 3% річних, яка підлягає до стягнення, становить 67,65 грн., а сума інфляційних втрат, яка підлягає до стягнення, становить 284,24 грн.

Щодо вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 89,35 грн. та 246,75 грн. інфляційних втрат, суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні, у зв`язку з безпідставністю нарахування.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 6, 11, 525, 530, 626, 901, ч. 3 ст. 509, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Салтівський" (61029, м. Харків, Салтівське шосе, 129, ідентифікаційний код 31061964) на користь Комунального підприємства "Харківблагоустрій" (61166, м.Харків, вул. Шатилівська, 4, п/р НОМЕР_1 у філії АТ "АЛЬФА-БАНК" м. Київ, ІПН 56, ЕДРПОУ 34755720) основний борг в сумі 4833,79 грн., інфляційні втрати в сумі 284,24 грн., 3% річних в сумі 67,65 та судовий збір в сумі 2131,83 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "23" квітня 2021 р.

Суддя Л.В. Шарко