ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 року Справа № 923/1/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Павленко Н.А., при секретарі судового засідання Короткій Ю.А. за участю представників судового процесу:

прокурор: Коваленко Т.О.,

від позивача: Попкова Ю.П., уповноважений представник,

від відповідача-1: не прибув,

від відповідача-2: Салівонський О.М., адвокат,

розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом: Заступника керівника Каховської місцевої прокуратури Херсонської області, Херсонська область, смт. Нижні Сірогози, вул. Банкова, 34, код ЄДР 04851120 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а, код ЄДР 39766281

до відповідача-1: Іванівського професійного аграрного ліцею, Херсонська область, смт. Іванівка, вул. Соборна, 4-б, код ЄДР 02548274

до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Верещаки Василя Миколайовича, АДРЕСА_1 , код ЄДР НОМЕР_1

про визнання недійсним договору, повернення земельної ділянки.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяви, клопотання, процесуальні дії суду.

04.01.2021 до Господарського суду Херсонської області надійшла позовна заява Заступника керівника Каховської місцевої прокуратури Херсонської області (надалі по тексту рішення - прокурор) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (надалі по тексту рішення - позивач, Держгеокадастр) до Іванівського професійного аграрного ліцею (надалі по тексту рішення - відповідач-1, Аграрний ліцей) та Фізичної особи-підприємця Верещаки Василя Миколайовича (надалі по тексту рішення-відповідач-2, ФОП Верещака В.М.) про:

- визнання недійсним договору про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції №32, укладеного 18.03.2019 між Іванівським професійним аграрним ліцеєм та ФОП Верещакою В.М.,

- визнання недійсною додаткової угоди №134 від 16.09.2019 до договору про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції від 18.03.2019 №32, укладеної між Іванівським професійним аграрним ліцеєм та ФОП Верещакою В.М.,

- зобов`язання ФОП Верещаки В.М. звільнити та передати Іванівському професійному аграрному ліцею земельну ділянку державної форми власності площею 47,3 га, вартістю 1 388 456грн. 50коп., яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :02:01:0425.

За твердженнями прокурора, аналіз умов оскаржуваного договору свідчить про те, що у договорі про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції №32 від 18.03.2019 (зі змінами від 16.09.2019) не визначено грошову оцінку вкладів учасників за домовленістю сторін; не передбачено бухгалтерського обліку та обов`язку солідарного відшкодування збитків за результатами спільних дій, а також права учасників на інформацію, що суперечить ст.ст.1133,1134, 1136, 1137, 1138 ЦК України.

Прокурор вказує, що умовами оскаржуваного договору не підтверджується наявність спільної мети сторін на спільний обробіток земельної ділянки, об`єднання зусиль та певних внесків сторін для досягнення певних господарських цілей, наведених в предметі договору, кінцевої мети та діяльності сторін в досягненні результату спільної діяльності.

На думку прокурора, дослідження умов оскаржуваного договору дає підстави вважати, що за своєю суттю договір є договором оренди землі основною його ознакою є платне володіння та користування відповідачем-2 протягом певного строку земельною ділянкою.

Прокурор зазначає, що земельна ділянка, яка є предметом спірного договору, перебуває у державній власності. Відповідно до положень Статуту Аграрного ліцею, приписів Земельного кодексу України у Аграрного ліцею відсутні повноваження на розпорядження земельною ділянкою державної форми власності, у т.ч. щодо передання її в оренду. Крім того, оскаржуваний правочин вчинено без волевиявлення відповідного компетентного органу державної виконавчої влади - Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області.

Окрім того, прокурор, звертаючись з даним позовом, обґрунтовує порушення інтересів держави та підстави звернення прокурора до суду тим, що ФОП Верещакою В.М. незаконно набуло право на користування земельною ділянкою навчального закладу, державне майно (земля) використовується не за цільовим призначенням, а даний позов заявлено в інтересах держави з метою відновлення порушених прав користування училищем земельною ділянкою. Оскільки спірна ділянка відноситься до земель державної власності сільськогосподарського призначення, то органом, уповноваженим державою здійснювати функції щодо розпорядження ними на території області, на даний час є Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області. Однак, оскаржуваний правочин, вчинено без волевиявлення, відповідного компетентного органу - Держгеокадастру. За твердженнями прокурора, невжиття Держгеокадастром протягом тривалого часу заходів до усунення порушень, а саме щодо визнання недійсним договору, свідчить про невиконання обов`язку щодо захисту інтересів держави. Вказані обставини обумовлюють необхідність звернення прокурора з даним позовом до суду на підставі ст.23 ЗУ "Про прокуратуру" та ст.53 ГПК України.

Ухвалою суду від 05.01.2021 позовна заява була залишена без руху у зв`язку з наявністю недоліків.

21.01.2021 судом отримано заяву (вх.№445/21) прокурора та докази усунення недоліку позовної заяви.

Ухвалою суду від 25.01.2021 було прийнято позовну заяву прокурора до розгляду та відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з підстав викладених в ухвалі суду, а розгляд справи було постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

02.02.2021 за вх.№740/21 від позивача надійшли письмові пояснення по справі, за якими позивач просить позовні вимоги прокурора задовольнити у повному обсязі.

Позивач вказує, що в оскаржуваному договорі не визначена кінцева мета співпраці, саме на ФОП Верещаку В.М. покладена більша частина обов`язків за договором, в той час як на Аграрний ліцей покладено обов`язок лише забезпечити наявність земельної ділянки в визначеній площі 47,3га та у разі необхідності зберігання дизпалива, насіння с/г продукції на складах господарства, тобто і прибуток отримувати лише за надання земельної ділянки.

Позивач у поясненнях, як і прокурор також вказує на те, що оскаржуваним договором приховано фактичні орендні відносини між сторонами, він містить всі істотні умови договору оренди землі та за своєю правовою суттю регулює орендні правовідносини, а тому є удаваним правочином.

04.02.2021 за вх.№810/21 від ФОП Верещаки В.М. надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Так відповідач-2 вказує, що 18.01.2021 між ФОП Верещака В.М. та Іванівським професійним аграрним ліцеєм була укладена угода про розірвання договору про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції №32, укладеного 18.03.2019. на виконання угоди сторони склали акт звільнення земельної ділянки від 18.01.2021 за яким ФОП Верещака В.М. звільнив займану земельну ділянку державної форми власності площею 47,3га на користь Іванівського професійного аграрного ліцею.

За твердженнями відповідача-2 майно повернуто, тому неврегульованих питань між сторонами договору не існує.

08.02.2021 за вх.№891/21 від Аграрного ліцею надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, яка за своїм змістом є тотожним клопотанню ФОП Верещаки В.М. про закриття провадження у справі від 04.02.2021.

11.02.2021 за вх.№1118/21 від ФОП Верещаки В.М. надійшли письмові пояснення по справі.

На думку відповідача-2 у разі визнання оскаржуваного договору недійсним з моменту його укладання, як того вимагає сторона позивача, до правовідносин, що склалися між сторонами даного договору слід застосовувати двосторонню реституцію в порядку ст.216 ЦК України, за таких обставин не раціонально відступати від правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 у справі №918/144/15.

16.02.2021 за вх.№2/371/21 від прокурора надійшли письмові пояснення по справі. За якими прокурор просить відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі №923/1/21 за позовною вимогою про визнання недійсним договору про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції №32, укладеного 18.03.2019 між Іванівським професійним аграрним ліцеєм та ФОП Верещакою В.М., а в частині закриття провадження за позовною вимогою про зобов`язання ФОП Верещаки В.М. звільнити та передати Іванівському професійному аграрному ліцею земельну ділянку державної форми власності площею 47,3 га, вартістю 1 388 456грн. 50коп., яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :02:01:0425 задовольнити.

Прокурор вказує, що відповідно до норм чинного законодавства наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

На думку прокурора враховуючи, що спірний договір почав діяти з моменту його підписання - 18.03.2019 та передбачав обов`язки, які виконувались сторонами упродовж майже 2 років, а не містив обов`язки лише на майбутнє, тому до спірних правовідносин не застосовується ч.2 ст.236 ЦК України.

Прокурор стверджує, що оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту укладання, укладання сторонами додаткової угоди про припинення такого договору не може розцінюватись як підстава для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним.

У підготовчому засіданні 16.02.2021 ухвалою занесеною до протоколу судового засідання оголошувалась перерва до 18.03.2021.

Ухвалою суду від 18.03.2021 підготовче провадження по справі було закрито, а розгляд справи по суті було призначено в судовому засіданні на 15.04.2021.

У судовому засіданні 15.04.2021 прокурор, представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні 15.04.2021 просив суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Представник відповідча-1 в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

З урахуванням положень ч.3 ст.202 ГПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача-1, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Перелік обставин, які є предметом доказування у справі.

Враховуючи предмет та підстави позову, до обставин, які є предметом доказування у справі, належать: факт укладання сторонами оскаржуваного договору (договору №32 про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції) для приховання іншого правочину, факт того, що насправді Аграрний ліцей та ФОП Верещака В.М. уклали договір оренди, факт того, що оскаржуваний договір суперечить закону.

Обставини, які встановленні судом та мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі, мотивована оцінка аргументів наведених учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІ-ХС № 001955 від 12.12.1995 (а.с.58) та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019 від 28.12.2019 Іванівському професійному аграрному для ведення сільськогосподарського виробництва надана у постійне користування земельна ділянка державної форми власності площею 331,6871га з кадастровим номером: :02:001:0425 .

Відповідно до аналітичної довідки від 30.12.2020 ймовірна вартість земельної ділянки площею 47,3 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером: :02:001:0425, станом на грудень 2020 року, складає 2512800грн.

18.03.2019 між Іванівським професійним аграрним ліцеєм та фізичною особою - підприємцем Верещака Сергій Васильович укладено договір про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції № 32 (а.с. 10).

Розділом 1 Договору "Предмет договору" передбачено, що сторони за даним договором зобов`язуються створювати робочі місця для проведення виробничої практики; вирощувати сільськогосподарську продукцію із застосуванням інтенсивних технологій, високопродуктивної техніки. Ознайомлювати учнів ліцею з інтенсивними технологіями вирощування та збирання сільськогосподарських культур: залучення учнів до роботи на новій техніці сільськогосподарського призначення, реалізація продукції, раціональне і ефективне використання земель та стажування майстрів виробничого навчання і викладачів спецдисципліни.

Відповідно до п.2.1. договору Аграрний ліцей зобов`язується: розробити графік проведення виробничої практики; провести обробку сільськогосподарських земель, виділених для спільної діяльності технікою; забезпечити наявність площ для вирощування сільськогосподарських культур по даному договору в кількості 100 га; забезпечувати в разі необхідності зберігання дизпалива, насіння сільськогосподарської продукції на складах господарства.

Згідно п.2.2. договору ФОП Верещака С.В. зобов`язується: надавати учням ліцею не менше 10 робочих місць для проведення виробничої практики; залучати учнів ліцею до роботи на новій техніці відповідно до навчальних планів та програм; придбати необхідний посівний матеріал; придбати необхідну кількість дизпалива для посіву та збирання визначеної договором кількості гектар землі; провести посів, обробіток, збирання сількогосподарських культур; реалізувати вирощену продукцію; провести обробку сільськогосподарських земель, виділених для спільної діяльності технікою; виконати роботу по доведенню вирощеної сільськогосподарської продукції до норм стандартизації; в разі необхідності забезпечити охорону і зберігання сільськогосподарської продукції на складах.

У розділі 3 договору "Розподіл результатів спільної діяльності" сторони узгодили, що вирощена сільськогосподарська продукція на земельній ділянці є спільною власністю обох сторін згідно із вкладенням кожної із сторін. Весь прибуток, отриманий від співпраці, розподіляється відповідно до матеріальних витрат сторін, виплачуються, встановлені законодавством України, податки, а кошти, що залишились після сплати податків, розподіляються пропорційно витратам сторін. Оплата проводиться в серпні кожного року.

Сторони досягли згоди, що термін дії договору встановлюється з моменту підписання і діє до 31.12.2022 (п.7.1. договору).

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

16.09.2019 між Іванівським професійним аграрним ліцеєм та фізичною особою - підприємцем Верещака Сергій Васильович укладено додаткову угоду №134 до договору про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції від 18.03.2019 № 32 (а.с.11). За означеною додатковою угодою, сторони домовились викласти п.2.1. договору у новій редакції, а саме: ведення робіт за цим договором здійснюється сторонами, за їх спільною згодою, на земельних ділянках Іванівського ПАЛ (відповідно до Державних актів) площею 47,3га.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до абз.2 ч.5 ст.53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор підставою звернення в інтересах держави зазначив про користування земельною ділянкою відповідачами з порушенням земельного законодавства, прокурором визначено, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовано необхідність їх захисту, а також правильно вказаний орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як свідчать матеріали справи, позовні вимоги прокурора обґрунтовано недійсністю укладеного між Аграрним ліцеєм та ФОП Веращакою В.М. про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції №32, укладеного 18.03.2019, а також додаткової угоди №134 від 16.09.2019 до названого договору.

За змістом положень ст.ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено ст. 215 Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. У розумінні приписів наведеної норми недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону. За ступенем недійсності правочину всі правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення, тобто нікчемні, та відносно недійсні (оспорювані), які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов. Нікчемним (абсолютно недійсним) є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом. Оспорюваними є правочини, які Цивільний кодекс України не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку за вимогою однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи.

Частина статті 216 ЦК України визначає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Разом з цим, статтею 1130 ЦК України визначено поняття договору про спільну діяльність. Так, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до положень статті 1131 цього ж Кодексу умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови, визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Крім того, ч. 1 ст. 1133 ЦК України визначено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність, в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки.

Отже, зі змісту вказаних законодавчих приписів вбачається, що за своєю суттю спільна діяльність на основі договору є договірною формою об`єднання осіб, які завдяки своїм вкладам досягають спільної мети.

Відповідно до спірного договору (п.1.1. та п.1.2.) сторони за даним договором зобов`язуються створювати робочі місця для проведення виробничої практики; вирощувати сільськогосподарську продукцію із застосуванням інтенсивних технологій, високопродуктивної техніки. Ознайомлювати учнів ліцею з інтенсивними технологіями вирощування та збирання сільськогосподарських культур: залучення учнів до роботи на новій техніці сільськогосподарського призначення, реалізація продукції, раціональне і ефективне використання земель та стажування майстрів виробничого навчання і викладачів спецдисципліни.

Однак, Іванівський професійний аграрний ліцей не є сільськогосподарським прибутковим підприємством, він не здійснює науково-методичну діяльність в аграрній сфері. Як на момент укладення спірного договору, так і на теперішній час ліцей не має матеріально-технічної бази, працівників, видатків, які можуть бути вкладом у сумісну діяльність. Крім того, головною метою діяльності навчального закладу є забезпечення реалізації права громадян на професійне навчання.

Водночас, одним з основних видів діяльності ФОП Верещаки В.М. є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Тобто мета, яку переслідують сторони договору, з урахуванням їх видів діяльності є різною, що неприпустимо для учасників спільної діяльності та суперечить змісту спірного договору.

Зазначене також підтверджується листом Іванівського професійного аграрного ліцею №153 від 28.12.2020 (а.с.39-40), відповідно до якого у ліцеї не створювалось навчальне господарство. Окрім того планом роботи ліцею на 2019, робочими навчальними планами та програмами ліцею не передбачалося проведення робіт по обробітку належних ліцею земельних ділянок. Тобто обов`язки щодо вирощування та збору врожаю в повному обсязі виконуються ФОП Верещакою В.М. Навчальний заклад, як сторона спірного договору, жодної участі у спільній діяльності не приймає. Фактично єдиним обов`язком закладу, як сторони у правочині є передача землі ФОП Верещаці В.М., який повинен її обробляти.

Указане дає можливість зробити висновок, що єдиним внеском навчального закладу у спільну діяльність є земельна ділянка площею 47,3га, яку він на виконання п.2.1. договору передав ФОП Верещаці В.М. під посів сільськогосподарських культур, обмежившись отриманням плати за її використання.

При цьому, правочином не визначено вартість вкладів учасників спільної діяльності, що суперечить положенням ст. 1139 ЦК України.

Вищевказане дає можливість дійти висновку, що сторони спірного правочину під час його укладання мали намір приховати правовідносини оренди землі, оскільки його умовами передбачено фактичну передачу права користування земельною ділянкою на платній основі для здійснення відповідачем підприємницької діяльності (виробництва сільськогосподарської продукції).

На відміну від договору про спільну діяльність, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі. При цьому правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) використання майна (земельної ділянки).

Суд зазначає, що умови укладеного між відповідачем-2 та Аграрним ліцеєм правочину свідчать про те, що останні фактично уклали договір оренди земельної ділянки.

Разом з цим, частиною 1 статті 235 ЦК України встановлено, що удаваний правочин - це правочин, вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою прикриває реальний правочин.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

Відтак, встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Отже, встановивши, що спільної діяльності за спірним договором від №32 від 18.03.2019 не велося, а відбувалось платне користування відповідачем земельною ділянкою, наданою Аграрним ліцеєм у користування для отримання прибутку, до спірного правочину слід застосовувати правила, передбачені для договору оренди земельної ділянки.

Так, відносини пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" та іншими нормативно-правовими актами.

Вказаними законодавчими актами визначено істотні умови та порядок укладання договору оренди, якого, як встановлено судом, в даному випадку сторонами дотримано не було.

Також суд зазначає, що Державний акт на право постійного користування не є тим документом, який надає право користувачу земельної ділянки (Аграрному ліцею) надавати третім особам земельну ділянку, тобто, розпоряджатися нею, в тому числі шляхом надання в оренду чи в спільну діяльність, оскільки цим правом наділений відповідний орган, уповноважений державою на здійснення даних функцій.

Враховуючи зміст вищенаведених умов оспорюваного правочину, досліджуючи правову природу означеного договору, суд вважає, що договір на сумісну діяльність від 18.03.2019 №32 є недійсним, оскільки не відповідає нормам законодавства, на підставі яких він був укладений.

У відповідності до ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі.

Право самостійного господарювання на землі означає, що землекористувачі мають право без втручання інших осіб використовувати земельні ділянки в межах їх цільового призначення.

Землекористувачі також мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію (п. б ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України).

Дане положення встановлює виняток із загального правила, передбаченого ч. 2 ст. 189 Цивільного кодексу України, відповідно до якої продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час укладання договору №32 від 18.03.2019) укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Статтею 124 Земельного кодексу України у частинах 1, 2 (в редакції, яка діяла на час укладання договору №32 від 18.03.2019) визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч.1). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу (ч.2).

Таким чином, земельним законодавством не передбачено право постійного користувача розпоряджатись земельною ділянкою шляхом передачі її іншим особам у платне користування.

Згідно з ч.1 ст.92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права землекористувачів визначені в ст. 95 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право:

а) самостійно господарювати на землі;

б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію;

в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі;

г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом;

ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Таким чином, саме Аграрний ліцей, як землекоритсувач на титулі права постійного користування, наділений передбаченими правами щодо земельної ділянки.

Законодавець не передбачає винятків щодо можливості реалізації прав земелекористувача на праві постійного користування, зокрема, і в частині самостійного користування на землі. Договором щодо права постійного користування такі винятки не можуть бути передбачені, оскільки відповідне право (право постійного користування) не може виникати на договірних підставах.

Зміст погоджених сторонами умов спірного договору свідчить, що взявши на себе зобов`язання надати відповідачу земельну ділянку для сільсогосподарських цілей Аграрний ліцей фактично усунулась від права самостійного господарювання на земельній ділянці та надало право обробки земельної ділянки та збору врожаю ФОП Верещакі В.М.

Право володіння та користування, що належить землекоримстувачеві на підставі ст. 92 Земельного кодексу України, за умовами спірного договору реалізується не землекористувачем - Аграрним ліцеєм, а ФОП Верещакою В.М.

Право самостійного господарювання, як право, надане ч.1 ст. 95 Земельного кодексу України саме землекористувачеві, згідно умов спірного Договору використовується не землекористувачем, а ФОП Верещака В.М., що суперечить вказаній нормі.

Таким чином, договір про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції №32 від 18.03.2019 не відповідає вимогам ст.ст. 92, 95 Земельного кодексу України.

Момент недійсності правочину врегульовано статтею 236 Цивільного кодексу України та передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Враховуючи, що спірний договір почав діяти з моменту підписання - 18.03.2019 та регулював права і обов`язки, які виконувались сторонами упродовж майже 2 років, а не містив обов`язків лише на майбутнє, тому до спірних правовідносин не застосовується ч.2 ст. 236 ЦК України.

Фактичне користування майном на підставі договору оренди у разі його недійсності хоча унеможливлює проведення між сторонами двосторонньої реституції, проте підлягають застосуванню особливості, що чітко визначені законодавцем для такого випадку ч. І ст. 216 ЦК України. Стаття 216 Цивільного кодексу України визначає правові наслідки недійсності правочину, а тому положення вказаної статті не можуть застосовуватись до підстав визнання правочину недійсним, що визначені ст. 215 ЦК України

За таких обставин, оскільки предметом спору у справі є недійсність договору і такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору не може розцінюватися як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку (терміну) дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з висновком про застосування норм права Великої Палати Верховного Суду у постанові № 905/1227/17 від 27.11.2018 відповідно до положень цивільного та господарського законодавства розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторін права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним.

Частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України та ч.2 ст. 208 ГК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, законодавцем передбачено виключення із загального правила щодо застосування двосторонньої реституції, які повинні застосовуватись коли одержане полягає у користуванні майном.

Отже, заява відповідачів про закриття провадження у справі, в частині вимоги про визнання недійсним договору, у зв`язку з припиненням строку дії договору на момент звернення з позовом не підлягає задоволенню.

Однак суд враховує той факт, що 18.01.2021 між ФОП Верещака С.В. та Іванівським професійним аграрним ліцеєм була укладена Угода про розірвання Договору про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції від 18.03.2019 р. № 32 (а.с.102). На виконання даної угоди сторони склали Акт звільнення земельної ділянки від 18.01.2021 за яким ФОП Верещака С.В. звільнив займану земельну ділянку державної форми власності площею 47,3га на користь Іванівського професійного аграрного ліцею.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення, у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, його скасування тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

В іншій частині позовних вимог, а саме, за вимогою визнання недійсним договору про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції №32, укладеного 18.03.2019 між Іванівським професійним аграрним ліцеєм та ФОП Верещакою В.М. та за вимогою про визнання недійсною додаткової угоди №134 від 16.09.2019 до договору про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції від 18.03.2019 №32, укладеної між Іванівським професійним аграрним ліцеєм та ФОП Верещакою В.М. позов підлягає задоволенню.

Позовна вимога про визнання недійсною додаткової угоди №134 від 16.09.2019 до договору про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції від 18.03.2019 №32, укладеної між Іванівським професійним аграрним ліцеєм та ФОП Верещакою В.М., підлягає задоволенню, враховуючи, що названа додаткова угода укладена до договору, який визнаний в судовому порядку недійсним.

Задовольняючи позов в частині визнання недійсним договору та додаткової угоди, суд відхиляє аргументи відповідача-2 щодо необхідності застосування реституції, оскільки до правовідносин, що грунтуються на користуванні чужим майном, зокрема оренді майна, землі, реституція не застосовується. Договорі (правочин) щодо користування майном визнається недійсним з дня його укладення, а користування об`єктом і, відповідно, плата за користування припиняються на майбутнє.

Розподіл судових витрат.

Судовими витратами у справі є витрати органу прокуратури на сплату 6306грн судового збору за платіжним дорученням від 24.12.2020 № 2282.

Підстави та порядок повернення сплаченого судового збору у разі, безпосередньо, закриття провадження у справі встановлено приписами спеціального закону, а саме п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", за якими у разі закриття провадження у справі (крім закриття провадження через відмову від позову, яка визнана судом) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Відповідно ж до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Поряд з цим, у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, 4204грн судового збору підлягають стягненню з відповідачів, у зв`язку з задоволенням в повному обсязі позову в частині позовної вимоги про визнання недійсним договорів.

Керуючись ст. ст. 123, 129, ст. 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги про визнання недійсним договору про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції №32, укладеного 18.03.2019 між Іванівським професійним аграрним ліцеєм та ФОП Верещакою Василем Миколайовичем та про визнання недійсною додаткової угоди №134 від 16.09.2019 до договору про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції від 18.03.2019 №32, укладеної між Іванівським професійним аграрним ліцеєм та ФОП Верещакою Василем Миколайовичем задовольнити.

2. Визнати недійсним договір про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції №32, укладений 18.03.2019 між Іванівським професійним аграрним ліцеєм (код ЄДР 02548274, Херсонська область, смт. Іванівка, вул. Соборна, 4-б) та фізичною особою-підприємцем Верещакою Василем Миколайовичем (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

3. Визнати недійсною додаткову угоду №134 від 16.09.2019 до договору про співпрацю з організації виробничої практики, обробітку землі та вирощування сільськогосподарської продукції від 18.03.2019 №32, укладену між Іванівським професійним аграрним ліцеєм (код ЄДР 02548274, Херсонська область, смт. Іванівка, вул. Соборна, 4-б) та фізичною особою-підприємцем Верещакою Василем Миколайовичем (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

4. Закрити провадження у справі за вимогою про зобов`язання фізичну особу-підприємця Верещаку Василя Миколайовича звільнити та передати Іванівському професійному аграрному ліцею земельну ділянку державної форми власності площею 47,3 га, вартістю 1 388 456 грн. 50 коп., яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :02:01:0425.

5. Стягнути з Іванівського професійного аграрного ліцею (код ЄДР 02548274, Херсонська область, смт. Іванівка, вул. Соборна, 4-б) на користь Херсонської обласної прокуратури (, р/р № UA 0002291 банк - Державно казначейська служба України у м. Києві, МФО 820172) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн.

6. Стягнути з фізичної особи-підприємця Верещаки Василя Миколайовича (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Херсонської обласної прокуратури (, р/р № UA 0002291 банк - Державно казначейська служба України у м. Києві, МФО 820172) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн.

7. Повернути з Державного бюджету України на користь Херсонської обласної прокуратури (, р/р № UA 0002291 банк - Державно казначейська служба України у м. Києві, МФО 820172) судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Згідно з ч.1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст. 257 ГПК.

Повне рішення складено та підписано 16.04.2021.

Суддя Н.А. Павленко