ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.04.2021 Справа № 905/2146/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Фурсової С.М.

при секретарі судового засідання Ламановій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Військово-цивільної адміністрації міста Волноваха Волноваського району Донецької області (85700, Донецька область, Волноваський район, місто Волноваха, вулиця Центральна, будинок 88; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційне соціальне підприємство Наш будинок Волноваха» (85700, Донецька область, Волноваський район, місто Волноваха, вулиця Центральна, будинок 11-А; )

про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Військово-цивільна адміністрація міста Волноваха Волноваського району Донецької області звернулась до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційне соціальне підприємство Наш будинок Волноваха» про витребування з чужого незаконного володіння та зобов`язання передати за актом приймання-передачі майно, а саме - нежитлові приміщення загальною площею 201,4 кв.м., що розташовані за адресою: 84700, Донецька область, Волноваський район, місто Волноваха, вулиця Центральна, будинок 11-А, до складу якого входять: нежитлове приміщення № 12 площею 12,8 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення № 13 площею 1,9 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення № 14 площею 1,9 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення № 15 площею 10,5 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення № 16 площею 1,6 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення № 19 площею 11,8 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення № 20 - столярний цех площею 85,5 кв.м. на 1 поверсі, кімната №28 площею 13,2 кв.м. на 2 поверсі, нежитлове приміщення № 29 площею 4,8 кв.м. на 2 поверсі, кімната № 39 площею 3,0 кв.м. на 2 поверсі, кімната № 40 площею 23,8 кв.м. на 2 поверсі, кімната № 41 площею 10,3 кв.м. на 2 поверсі, кімната № 42 площею 19,4 кв.м. на 2 поверсі, кімната № 43 площею 0,9 кв.м. на 2 поверсі.

Позов обґрунтований тим, що між Волноваською міською радою, повноваження якої тимчасово виконує Військово-цивільна адміністрація міста Волноваха Волноваського району Донецької області та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційне соціальне підприємство Наш будинок Волноваха» укладено договір оренди нежитлових приміщень № 271 від 07.10.2016, за умовами якого відповідачеві передано у строкове платне користування комунальне майно - нежитлові приміщення загальною площею 201,4 кв.м., що розташовані за адресою: 84700, Донецька область, Волноваський район, місто Волноваха, вулиця Центральна, будинок 11-А, згідно з актом приймання-передачі.

До договору оренди комунального майна неодноразово укладались додаткові угоди.

Так, додатковою угодою № 4 від 07.09.2019 строк дії Договору погоджено продовжити до 07.09.2020.

Позивач листами № 02/01-697 від 23.07.2020, № 02/01-786 від 10.08.2020 та № 02/01-875 від 03.09.2020, отримання яких підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення, повідомив відповідача про закінчення строку дії Договору, необхідність повернення орендованого майна з підписанням акту приймання-передачі та відсутність наміру його продовжувати.

Оскільки відповідач продовжує користуватися переданим йому в оренду комунальним майном після закінчення строку його дії та відмовляється повернути орендоване майно, це зумовило звернення позивача до Господарського суду Донецької області за захистом свого порушеного права.

Ухвалою суду від 19.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/2146/20, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.02.2021, встановлено строк сторонам для надання суду заяв по суті справи, доказів.

На адресу суду 29.01.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 02.02.2021, для надання можливості подати відзив на позовну заяву, враховуючи, що договір про надання правової допомоги укладено 25.01.2021. Зазначив, що позов не визнає у повному обсязі, просив суд проводити судові засідання за участю його представника.

Одночасно з клопотанням про відкладення підготовчого засідання від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, а саме оригіналу додаткової угоди № 4 від 07.09.2019 для дослідження у судовому засіданні.

Відповідач у своєму клопотанні зазначає, що саме на підставі цієї додаткової угоди № 4 від 07.09.2019 та, відповідно, договору оренди нежитлових приміщень № 271 від 07.10.2016, до якого укладено вказану додаткову угоду, виникли спірні правовідносини. Однак, у відповідача, як у іншої сторони за Договором, відсутній оригінал додаткової угоди № 4 від 07.09.2019, що, відповідно, змушує його ставити під сумнів наявність такого доказу у позивача.

Крім того, у клопотанні про витребування доказів, відповідачем вказано про відсутність у матеріалах справи розрахункового рахунку позивача, що може у подальшому ускладнити виконання рішення, у зв`язку з чим просив суд зобов`язати Військово-цивільну адміністрацію міста Волноваха Волноваського району Донецької області надати довідку про рахунок у банківській установі.

За результатами підготовчого засідання 02.02.2021, враховуючи клопотання представника відповідача, неможливість розгляду питань, визначених частиною другою статті 182 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення процесуальних прав сторін, судом відкладено підготовче засідання на 23.02.2021 та продовжено строк учасникам справи для подання заяв по суті справи та доказів, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Зобов`язано позивача надати суду довідку про рахунок у банківській установі та оригінал додаткової угоди № 4 від 07.09.2019 до договору оренди нежитлових приміщень № 271 від 07.10.2016 для огляду.

До суду 08.02.2021 від представника відповідача надійшли документи, що містять відомості про юридичну особу, а саме, копії статуту, виписки з ЄДР та реквізити рахунку.

Крім того, 09.02.2021 надійшов відзив відповідача, у якому він виклав свої заперечення проти позовних вимог та зауважив, що ним не укладалось додаткова угода № 4 від 07.09.2019, внаслідок чого наполягав на тому, що спірний договір пролонговано на підставі положень частини другої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакції, що діяла на той момент), а тому просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Від позивача 15.02.2021 надійшли витребувані ухвалою суду від 02.02.2021 документи, зокрема, надано відомості про розрахунковий рахунок та оригінал додаткової угоди № 4 від 07.09.2019 до договору оренди нежитлових приміщень № 271 від 07.10.2016, який просив після огляду судом повернути на адресу: місто Волноваха, вулиця Українська, будинок 36.

Від позивача 22.02.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що неведені відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини, є необґрунтованими та такими, які, на його думку, не можуть братись судом до уваги при вирішенні даної справи, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У підготовче засідання 23.02.2021 з`явився представник відповідача, надав пояснення щодо наведених у відзиві обставин та підтримав позицію, викладену у даній заяві. Зазначив, що відповідач, внаслідок неотримання у встановлений законом строк з боку позивача відповіді на пропозицію укладання додаткової угоди про продовження дії договору оренди нежитлових приміщень № 271 від 07.10.2016, як це визначено статтею 188 Господарського кодексу України, керувався положеннями частини другої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, тобто вважав спірний договір автоматично пролонгованим.

Ухвалою суду від 23.02.2021 відкладено підготовче засідання на 11.03.2021, встановлено строк позивачу для надання суду доказів направлення на адресу відповідача листа № 02/01-3436 від 01.12.2020 з описом вкладення до поштового відправлення, яким, як стверджує відповідач, йому направлено позивачем, зокрема, один примірник в оригіналі додаткової угоди б/н та дати її укладання до договору № 271.

До суду 02.03.2021 надійшло клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи копій платіжних доручень, на підтвердження сплати ним орендної плати за період з вересня 2020 року по лютий 2021 року за спірним договором.

На адресу суду 09.03.2021 від позивача надійшли пояснення у справі, в яких останній вказав, що не може надати витребувані ухвалою суду від 23.02.2021 докази, оскільки лист № 02/01-3436 від 01.12.2020 направлено не цінним, а рекомендованим листом. Позивач заперечив твердження відповідача про направлення на адресу останнього листом № 02/01-3436 від 01.12.2020 примірника додаткової угоди, зазначив, що примірник додаткової угоди № 4 від 07.10.2019 відповідачем отримано особисто у керівника військово-цивільної адміністрації, безпосередньо після її підписання та скріплення печаткою, не дочекавшись належної реєстрації. Внаслідок чого, як стверджує позивач, і виникла ситуація з наявністю у відповідача додаткової угоди без номеру та дати. Наголосив на тому, що поданий разом з відзивом у якості доказу Журнал реєстрації вхідної кореспонденції відповідача викликає сумніви щодо його достовірності та є по суті електронним доказом.

Разом з тим, позивач зазначив, що твердження відповідача щодо направлення на його адресу у грудні 2019 року пропозиції про продовження договору оренди не обґрунтовані, не підтверджені доказами та такі, що не можуть бути прийняті судом до уваги при вирішені спору.

Ухвалою суду від 11.03.2021 закрито підготовче провадження у справі № 905/2146/20 та призначено розгляд справи по суті на 29.03.2021.

За результатами судового засідання 29.03.2021, в якому розпочався розгляд справи по суті, у суду виникла потреба отримати пояснення позивача щодо відомостей, зазначених у пункті 3 додаткової угоди № 4 від 07.09.2019, а саме: «Ця додаткова угода укладена у двох примірниках, є невід`ємною частиною договору оренди нежитлового приміщення № 440 від 02.01.2018», у зв`язку з чим, судом оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи по суті на 13.04.2021.

На адресу суду 06.04.2021 від відповідача надійшло звернення, в якому останній просить відмовити в позові з підстав невірно обраного способу захисту порушеного права.

У судове засідання 13.04.2021 представники сторін не з`явились. Про місце, дату та час проведення судового засідання повідомлялись своєчасно та належним чином.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд -

В С Т А Н О В И В

07.10.2016 між Волноваською міською радою (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КСП Наш будинок Волноваха» (Орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень № 271 (далі - Договір).

У порядку та на умовах, визначених Договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендареві, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування комунальне майно загальною площею 201,4 кв.м., до складу якого входять: нежитлове приміщення № 12 площею 12,8 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення № 13 площею 1,9 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення № 14 площею 1,9 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення № 15 площею 10,5 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення № 16 площею 1,6 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення № 19 площею 11,8 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення № 20 - столярний цех площею 85,5 кв.м. на 1 поверсі, кімната № 28 площею 13,2 кв.м. на 2 поверсі, нежитлове приміщення № 29 - підсобка площею 4,8 кв.м. на 2 поверсі, кімната № 39 площею 3,0 кв.м. на 2 поверсі, кімната № 40 площею 23,8 кв.м. на 2 поверсі, кімната № 41 площею 10,3 кв.м. на 2 поверсі, кімната № 42 площею 19,4 кв.м. на 2 поверсі, кімната № 43 площею 0,9 кв.м. на 2 поверсі за адресою: вулиця Центральна, 11-А міста Волноваха для здійснення господарської діяльності та розміщення офісних приміщень (далі - Об`єкт) (пункт 1.1 Договору в редакції додаткової угоди № 487 від 01.08.2018).

Пунктами 3.1-3.4 Договору визначено, що передача-приймання Об`єкта здійснюється на підставі відповідного Акту приймання-передачі, який підписується представниками сторін. Передача Об`єкта в оренду не тягне за собою передачу Орендарю права власності на цей Об`єкт. Власником орендованого Об`єкта залишається Орендодавець, а Орендар володіє та користується Об`єктом на протязі строку оренди. Об`єкт вважається переданим в оренду з моменту підписання Акту, зазначеного в пункті 3.1 цього Договору. Набуття у Орендаря права володіння та користування Об`єктом виникає одночасно з підписанням сторонами цього Договору та Акту приймання-передачі Об`єкта.

На виконання умов Договору на підставі Акту приймання-передачі від 07.10.2016 (додаток № 1 до договору оренди № 271 від 07.10.2016) Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування комунальне майно - нежитлові приміщення (Об`єкти), що розташовані за адресою: 84700, Донецька область, Волноваський район, місто Волноваха, вулиця Центральна, будинок 11-А. Під час передачі приміщення сторони провели візуальний огляд його технічного стану.

Відповідно до пунктів 4.1, 10.2 Договору строк оренди визначено з 07.10.2016 по 07.09.2019 (2 роки 11 місяців). Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 07.09.2019, але не довше, ніж до підписання Акту приймання-передачі згідно з пунктом 8.5 Договору.

Орендна плата та порядок, розрахунків визначено розділом 5 Договору.

Згідно з підпунктом 7.1.15 пункту 7.1, пунктом 8.6 Договору у разі припинення або розірвання Договору Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцеві Об`єкт в належному стані, не гіршому, ніж на момент його передачі в оренду, з урахуванням нормального зносу.

Розділом 8 Договору сторони передбачили порядок повернення Об`єкта Орендодавцеві.

Зі змісту пунктів 8.1, 8.4-8.5 Договору слідує, що повернення Об`єкта Орендодавцеві здійснюється на підставі відповідного Акту приймання-передачі. При передачі Об`єкта складається Акт приймання-передачі, який підписується представниками сторін. У ньому відображається стан Об`єкта. Об`єкт вважається фактично переданим Орендарем Орендодавцю з дати підписання Акту приймання-передачі.

Положеннями Договору (пункти 10.4, 10.6) передбачено, що зміни в Договір можуть бути внесені тільки за взаємною домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до Договору. Зміни в Договорі набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до Договору, якщо інше не встановлено в додатковій угоді, Договорі або в чинному законодавстві України.

Крім того, підпунктом 10.7.1 пункту 10.7 Договору передбачено, що його дія припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

До Договору оренди нежитлових приміщень № 271 від 07.10.2016 неодноразово укладались додаткові угоди.

Керуючись розпорядженням керівника Військово-цивільної адміністрації міста Волноваха Волноваського району Донецької області від 26.03.2019 «Про зміну сторони Орендодавця в діючих договорах оренди комунального майна», 01.04.2019 сторони уклали додаткову угоду № 5 до Договору, якою погоджено, що з 01.04.2019 стороною Орендодавцем у договорі № 271 від 07.10.2016 виступає Військово-цивільна адміністрація міста Волноваха Волноваського району Донецької області. Внесені зміни до пункту 12 «Місцезнаходження і реквізити Сторін» Договору щодо реквізитів Орендодавця та додатково погоджено, що ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору оренди нежитлових приміщень № 271 від 07.10.2016.

07.09.2019 між сторонами укладено додаткову угоду № 4 до Договору, якою погоджено продовження строку його дії до 07.09.2020.

Листом № 02/01-697 від 23.07.2020, який отримано відповідачем 24.07.2020, позивачем повідомлено про те, що строк дії Договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Позивач попередив відповідача про необхідність звільнення орендованих приміщень у строк до 07.09.2020 та підписання Акту приймання-передачі нежитлових приміщень.

Крім того, 10.08.2020 позивач повторно звернувся до відповідача з листом № 02/01-786, який отримано останнім 11.08.2020, в якому зазначив, що не має наміру продовжувати договір оренди, попередивши про необхідність звільнення орендованих приміщень у строк до 07.09.2020 та підписання Акту приймання-передачі нежитлових приміщень.

Листом № 02/01/875 від 03.09.2020, який отримано відповідачем 04.09.2020, з урахуванням вимог частини першої статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», повідомлено останнього про направлення до спірних приміщень 10.09.2020 своїх представників з метою перевірки орендованих приміщень на цілісність та на відповідність стану з урахуванням нормального зносу, фіксування показань приладів обліку, а також для отримання комплектів ключів від орендованих приміщень та задля підписання Акту прийому-передачі (повернення) орендованих приміщень.

Відповідач 10.09.2020 відмовився добровільно підписати Акт прийому-передачі та повернути ключі від орендованих приміщень, на підтвердження чого представниками позивача складено акт фіксації відмови особи від підписання документу, копія якого долучена до матеріалів справи.

У відповідь на претензію позивача № 02/01-1198 від 20.11.2020 про повернення орендованого комунального майна, сплату неустойки та відшкодування вартості комунальних послуг, 25.11.2020 відповідачем направлено лист № 65, в якому останній просив позивача надати належним чином завірені копії договору оренди нежитлових приміщень № 271 та додаткової угоди до нього № 4 від 01.08.2018, а також рахунки на оплату наданих послуг за період жовтень - листопад 2020 року.

Оскільки відповідачем орендовані приміщення в добровільному порядку не повернуто, незважаючи на наявність численних повідомлень позивача про припинення дії договору оренди та зобов`язання повернути орендовані приміщення, вважаючи свої права порушеними, 14.12.2020 Військово-цивільна адміністрація міста Волноваха Волноваського району Донецької області звернулась до Господарського суду Донецької області з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом позовних вимог є вимога Військово-цивільної адміністрації міста Волноваха Волноваського району Донецької області про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «КСП Наш будинок Волноваха» в примусовому порядку повернути за актом приймання-передачі орендоване майно у зв`язку із припиненням орендних правовідносин.

Спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а також умовами договору оренди нежитлових приміщень № 271 від 07.10.2016 та додаткових угод до нього.

Згідно з частиною другою статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 6, 509, 525, 526, 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загально-господарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України та частини першої статті 283 Господарського кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Пунктами 2, 3 частини першої статті 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що об`єктами оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Стаття 764 Цивільного кодексу України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Згідно з положеннями частини першої статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму (оренди) наймач зобов`язаний повернути наймодавцю річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору (частина сьома статті 180 Господарського кодексу України).

Отже, в контексті зазначених норм Договір є належною підставою для виникнення у відповідача прав відносно володіння та користування об`єктом оренди та обов`язку із повернення цього об`єкту оренди у разі припинення орендних правовідносин.

Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 Господарського кодексу України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Вищевказані положення кореспондуються з частиною першою статті 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», якою передбачено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його укладено.

Відповідно до укладеної між сторонами додаткової угоди № 4 від 07.09.2019, сторони погодили термін дії Договору до 07.09.2020.

Позивач неодноразово листами повідомляв відповідача, що Договір припиняється у зв`язку із закінченням терміну, на який він був укладений та зазначив про відсутність наміру продовжувати його дію та про обов`язок орендаря повернути орендовані нежитлові приміщення за актом приймання-передачі.

Пунктами 8.1, 8.6 Договору закріплено, що повернення Об`єкта Орендодавцеві здійснюється на підставі відповідного Акту приймання-передачі. Об`єкт повинен бути переданий Орендарем Орендодавцю у тому ж стані, у якому він був переданий в оренду, з у урахуванням нормального зносу.

Разом з цим, частиною другою статті 795 Цивільного кодексу України закріплено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору; з цього моменту договір найму припиняється.

Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Не звільнення об`єкту оренди є порушенням відповідних зобов`язань з боку відповідача у розумінні статті 610 Цивільного кодексу України.

У разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди (частина перша статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

З огляду на вищевикладене, на підставі підпункту 7.1.15 пункту 7.1, пункту 8.1 Договору, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, частини першої статті 785 Цивільного кодексу України та частини першої статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відповідач був зобов`язаний у даному випадку звільнити орендовані приміщення та передати їх позивачу за відповідним актом приймання-передачі.

Відхиляючі заперечення відповідача щодо неотримання позивачем прав кредитора за договором № 271 від 07.10.2016, суд виходить з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» військово-цивільні адміністрації здійснюють на територіях відповідних територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, повноваження сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, сільських, селищних, міських голів та інші повноваження, визначені цим Законом.

Військово-цивільні адміністрації є юридичними особами публічного права і наділяються цим та іншими законами повноваженнями, у межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Військово-цивільні адміністрації населених пунктів набувають прав та обов`язків з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Статтею 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Військово-цивільні адміністрації населених пунктів здійснюють делеговані повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законами України (частина друга статті 4 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації»).

Розпорядженням керівника Військово-цивільної адміністрації міста Волноваха від 01.04.2019 № 7 затверджено Положення про роботу Військово-цивільної адміністрації міста Волноваха Волноваського району Донецької області.

Згідно з пунктом 1.1 зазначеного Положення відповідно до Указу Президента України від 17.01.2019 № 12/2019 «Про утворення військово-цивільної адміністрації», Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у місті Волноваха створено військово-цивільну адміністрацію. Військово-цивільна адміністрація міста Волноваха Волноваського району Донецької області - це тимчасовий державний орган, що здійснює на території міста Волноваха, сіл Новопавлівка, Новогригорівка та Трудове, повноваження Волноваської міської ради та її виконавчих органів, та інші повноваження, які визначені Законом України «Про військово-цивільні адміністрації» і забезпечує: виконання положень Конституції України і Законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, органів виконавчої влади; законність і правопорядок, додержання прав і свобод громадян, права кожного на доступ до публічної інформації; виконання державних, розробку і реалізацію регіональних програм соціально-економічного розвитку, програм розвитку міста; підготовку виконання міського бюджету та звітність щодо його реалізації; реалізацію делегованих повноважень органів виконавчої влади відповідним органам місцевого самоврядування Законами України.

Відповідно до частин одинадцятої та дванадцятої статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» повноваження військово-цивільних адміністрацій населених пунктів починаються з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і припиняються у день відкриття першої сесії новообраної відповідної ради. Повноваження військово-цивільних адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Датою внесення запису про державну реєстрацію Військово-цивільної адміністрації міста Волноваха Волноваського району Донецької області (), як юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є 27.02.2019.

Поряд з цим, у матеріалах справи міститься копія додаткової угоди № 5 від 01.04.2019, якою погоджено, що з 01.04.2019 стороною Орендодавцем у договорі оренди нежитлових приміщень № 271 від 07.10.2016 виступає Військово-цивільна адміністрація міста Волноваха Волноваського району Донецької області.

Вказана додаткова угода підписана сторонами без жодних зауважень та заперечень, є невід`ємною частиною договору оренди нежитлових приміщень № 271 від 07.10.2016.

Отже, органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних орендних правовідносинах є позивач - Військово-цивільна адміністрація міста Волноваха Волноваського району Донецької області, внаслідок чого заперечення відповідача в цій частині відхиляються та не приймаються судом до уваги.

Щодо інших заперечень відповідача, суд зазначає наступне.

Як стверджує відповідач, ним у грудні 2019 року надано позивачеві проект додаткової угоди про продовження строку дії Договору, однак, внаслідок того, що у визначений положеннями статті 188 Господарського кодексу України строк ним не отримано результатів розгляду даної пропозиції, він продовжував користуватись орендованими приміщеннями на підставі частини другої статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції періоду виникнення спірних правовідносин).

При цьому, у матеріалах справи міститься копія (оригінал надавався суду для огляду) додаткової угоди № 4 від 07.09.2019 до договору оренди нежитлових приміщень № 271 від 07.10.2016.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що 07.09.2019 між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду № 4 до договору оренди нежитлових приміщень № 271 від 07.10.2016, якою строк дії договору погоджено до 07.09.2020.

Вказана додаткова угода підписана сторонами без жодних зауважень та заперечень, є невід`ємною частиною договору оренди нежитлових приміщень № 271 від 07.10.2016.

Копія даної угоди додавалась у якості додатку до позовної заяви, оригінал надавався позивачем суду для огляду, наявність у відповідача аналогічної за змістом додаткової угоди, але без номеру і дати не свідчить про її недійсність.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності правочину, за приписами якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Факт чинності додаткової угоди № 4 від 07.09.2019, хоча і заперечується відповідачем у межах розгляду даної справи, однак Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційне соціальне підприємство Наш будинок Волноваха» у судовому порядку не оспорювався.

За відсутності доказів недійсності укладеної між позивачем та відповідачем додаткової угоди № 4 від 07.09.2019 у встановленому порядку, суд виходить з принципу правомірності правочину.

Щодо зазначення у пункті 3 додаткової угоди № 4 від 07.09.2019, що вона укладена до договору оренди нежитлових приміщень № 440 від 02.01.2018, слід зазначити таке.

Враховуючи, що у вступній частині додаткової угоди зазначено, що вона укладена до договору оренди нежитлових приміщень № 271 від 07.09.2016, сторони вказаної угоди є сторонами Договору, який є предметом розгляду даної справи та означена додаткова угода підписана з боку обох сторін (які є сторонами даного спору), суд виходить з того, що вона укладена саме до договору оренди нежитлового приміщення № 271 від 07.10.2016.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, пункт 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, пункт 30, від 27.09.2001).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/13407/17.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Посилання відповідача на те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту, не прийняті судом до уваги з огляду на наступне.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вирішує спори в межах заявлених позовних вимог (статті 13, 14 Господарського процесуального кодексу України).

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до частини першої статті 15 та частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачу, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов`язком суду, який має приймати рішення зі справи в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги як можливість у той чи іншій спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього), так і необхідність подальшого виконання прийнятого судом рішення.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

При наданні правової оцінки належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» зазначено, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Саме ефективність способу захисту є основоположним принципом, який має враховуватись судом при ухваленні рішення.

Позивачем у спірних правовідносинах обрано передбачений Договором належний спосіб судового захисту про повернення за актом приймання-передачі нежитлових приміщень, який відповідає вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, заявлені позовні вимоги відповідають матеріально-правовим способам захисту порушеного права.

Виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні статті 74 Господарського процесуального кодексу України докази звільнення та повернення відповідачем після закінчення терміну дії договору у встановленому порядку за актом приймання-передачі нежитлових приміщень загальною площею 201,4 кв.м., що розташовані за адресою: 84700, Донецька область, Волноваський район, місто Волноваха, вулиця Центральна, будинок 11-А, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог про зобов`язання відповідача повернути орендоване майно за актом приймання-передачі, з огляду на що останні підлягають задоволенню.

Судові витрати у вигляді судового збору у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги Військово-цивільної адміністрації міста Волноваха Волноваського району Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційне соціальне підприємство Наш будинок Волноваха» про витребування майна із чужого незаконного володіння, а саме, нежитлових приміщень загальною площею 201,4 кв.м., що розташовані за адресою: вулиця Центральна, будинок 11-А, місто Волноваха, Волноваського району, Донецької області, 84700, до складу якого входять: нежитлове приміщення №12 площею 12,8 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення №13 площею 1,9 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення №14 площею 1,9 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення №15 площею 10,5 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення №16 площею 1,6 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення №19 площею 11,8 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення №20 - столярний цех площею 85,5 кв.м. на 1 поверсі, кімната №28 площею 13,2 кв.м. на 2 поверсі, нежитлове приміщення №29 площею 4,8 кв.м. на 2 поверсі, кімната №39 площею 3,0 кв.м. на 2 поверсі, кімната №40 площею 23,8 кв.м. на 2 поверсі, кімната №41 площею 10,3 кв.м. на 2 поверсі, кімната №42 площею 19,4 кв.м. на 2 поверсі, кімната №43 площею 0,9 кв.м. на 2 поверсі - задовольнити.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційне соціальне підприємство Наш будинок Волноваха» (85700, Донецька область, Волноваський район, місто Волноваха, вулиця Центральна, будинок 11-А; ) повернути Військово-цивільної адміністрації міста Волноваха Волноваського району Донецької області нежитлові приміщення загальною площею 201,4 кв.м., що розташовані за адресою: вулиця Центральна, будинок 11-А, місто Волноваха, Волноваського району, Донецької області, 84700, до складу якого входять: нежитлове приміщення №12 площею 12,8 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення №13 площею 1,9 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення №14 площею 1,9 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення №15 площею 10,5 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення №16 площею 1,6 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення №19 площею 11,8 кв.м. на 1 поверсі, нежитлове приміщення №20 - столярний цех площею 85,5 кв.м. на 1 поверсі, кімната №28 площею 13,2 кв.м. на 2 поверсі, нежитлове приміщення №29 площею 4,8 кв.м. на 2 поверсі, кімната №39 площею 3,0 кв.м. на 2 поверсі, кімната №40 площею 23,8 кв.м. на 2 поверсі, кімната №41 площею 10,3 кв.м. на 2 поверсі, кімната №42 площею 19,4 кв.м. на 2 поверсі, кімната №43 площею 0,9 кв.м. на 2 поверсі за актом приймання - передачі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційне соціальне підприємство Наш будинок Волноваха» (85700, Донецька область, Волноваський район, місто Волноваха, вулиця Центральна, будинок 11-А; ) на користь Військово-цивільної адміністрації міста Волноваха Волноваського району Донецької області (85700, Донецька область, Волноваський район, місто Волноваха, вулиця Центральна, будинок 88; ) судовий збір у сумі 2 102,00 гривень.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 13.04.2021 підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено 19.04.2021.

Позивач: Військово-цивільна адміністрація міста Волноваха Волноваського району Донецької області (85700, Донецька область, Волноваський район, місто Волноваха, вулиця Центральна, будинок 88; )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційне соціальне підприємство Наш будинок Волноваха» (85700, Донецька область, Волноваський район, місто Волноваха, вулиця Центральна, будинок 11-А; ).

Суддя С.М. Фурсова