ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р. Справа№ 910/2644/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Дідиченко М.А.

при секретарі Реуцька Т.О.

За участю представників:

від позивача: Осипов Д.В. (довіреність №08-31/15-Д/187 від 10.06.20)

від відповідача: не з`явились

представник ДВС не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сумиобленерго»

на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.01.2021

за скаргою державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» на бездіяльність головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гладищенка В.А. у ВП №63272374 про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

у справі №910/2644/20 (суддя Головіна К.І.)

за позовом акціонерного товариства «Сумиобленерго»

до державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»

про стягнення 453 117,60 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» звернулось до господарського суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Полінського Б.А. в якій просило:

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Полінського Б.А. у зв`язку з невиконанням дій по зупиненню виконавчого провадження № 63272374 згідно положень ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»;

- зобов`язати головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Полінського Б.А. зупинити вчинення виконавчих дій з виконання наказу від 15.09.202 № 910/2644/20 та винести постанову про зупинення виконавчого провадження № 63272374, відкритого згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 63272374 від 20.10.2020.

Подана скарга мотивована тим, що державний виконавець, в порушення вимог п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», не зупинив виконавчі дії з примусового виконання наказу.

Під час розгляду скарги в суді першої інстанції скаржником подано заяву про уточнення вимог скарги (а.с. 120-121том 2), яка судом прийнята до розгляду, в якій скаржник просить:

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гладищенка В.А. у зв`язку з невиконанням дій по зупиненню виконавчого провадження № 63272374 згідно положень ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»;

- зобов`язати головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гладищенка В.А. зупинити вчинення виконавчих дій з виконання наказу від 15.09.202 №910/2644/20 виданого господарським судом міста Києва.

Уточнення вимог скарги обумовлено тим, що, відповідно до матеріалів виконавчого провадження № 63272374, які знаходяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження, 20.10.2020 державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Полінським Б.А. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 63272374 до зведеного виконавчого провадження № 61493465, яке веде державний виконавець Подільського РВ ДВС у м.Києві Гладищенко В.А.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.01.2021, повний текст якої складений 26.01.2021, у справі № 910/2644/20 відмовлено у задоволенні скарги державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гладищенка В.А. у ВП №63272374 та зобов`язання вчинити певні дії.

При розгляді скарги суд першої інстанції встановив наявність підстав для зупинення виконавчого провадження на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», проте, враховуючи, що скаржник не надав доказів повідомлення про наявність підстав для зупинення виконавчого провадження саме державного виконавця Подільського РВДВС у м. Києві Гладищенка В.А. в межах зведеного виконавчого провадження та, відповідно - не надав доказів протиправної бездіяльності вказаного державного виконавця в не зупиненні виконавчого провадження № ВП 63272374, відмовив у задоволенні скарги.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, акціонерне товариство «Сумиобленерго» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити мотивувальну частину ухвали господарського суду міста Києва від 18.01.2021 по справі №910/2644/20 про відмову у задоволенні скарги шляхом зміни обґрунтування відмови саме відсутністю підстави для зупинення виконавчого провадження передбаченого п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що мотивувальна частина оспорюваної ухвали не відповідає встановленим обставинам справи, порушує норми процесуального права, а при її винесенні неправильно застосовані норма матеріального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для зупинення спірного виконавчого провадження на підставі ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вказаним пунктом передбачено обов`язковість зупинення виконавчих дій у разі включення до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації саме державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств, в той час як у спірному випадку до відповідного переліку включено окреме майно боржника;

- посилання суду першої інстанції на судові рішення у справі № 910/7300/19 є безпідставними, оскільки на момент існування спірних правовідносин у справі № 910/7300/19 боржника було віднесено до переліку об`єктів малої приватизації саме як підприємство;

- при розгляді скарги судом першої інстанції порушено встановлений ст. 342 ГПК України десятиденний строк для її розгляду, а також безпідставно прийнято заяву про уточнення вимог скарги.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2021 апеляційну скаргу у справі №910/2644/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 з господарського суду міста Києва витребувано матеріали справи №910/2644/20, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційного провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Сумиобленерго» на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №910/2644/20 відкладено до надходження матеріалів справи з господарського суду міста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2021 акціонерному товариству «Сумиобленерго» поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №910/2644/20, відкрито апеляційне провадження у справі №910/2644/20 та призначено справу № 910/2644/20 до розгляду на 13.04.2021 о 10 год. 30 хв.

02.04.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач, з посиланням на те, що:

- він, із переліків, затверджених наказами Фонду державного майна України від 10.08.2020 № 1320 (Перелік об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2020 році) та від 06.01.2021 № 5 (Перелік об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2021 році), не вибував, а перенесення об`єкту приватизації з одного розділу вказаних Переліків до іншого, не свідчить про те, що відповідач не належить до об`єктів малої приватизації, а, отже, починаючи з 2019 року відповідач знаходиться у переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, що свідчить про наявність, визначених положеннями п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», підстав для зупинення виконавчого провадження № 63272374;

- листом від 29.10.2020 № 44/11-1109, який отриманий уповноваженою особою Подільського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ 04.11.2020, відповідач повідомляв керівника Подільського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ про наявність підстав для зупинення вчинення виконавчих дій по всім виконавчим провадженням щодо відповідача відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та звернувся з проханням зобов`язати державних виконавці в Полінського Б.А. та Гладищенка В.А. зупинити відкриті щодо відповідача виконавчі провадження;

- державному виконавцю Подільського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ Гладищенку В.А. неодноразово повідомлялося про наявність підстав для зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчим провадженням щодо відповідача (листи від 20.10.2020 № 44/11-1073, від 20.10.2020 № 44/11-1076, від 28.10.2020 № 44/11-1106, від 12.11.2020 № 44/11-1156, від 19.11.2020 № 44/11-1197, а відтак, останній був обізнаний про наявність підстав для зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчим провадженням щодо відповідача,

Також, вказав, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а оспорювана ухвала є такою, що постановлена при не повному з`ясуванні судом обставин справи та значущості виконання спеціальних обов`язків відповідачем, як постачальником «останньої надії», на ринку електричної енергії та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

До відзиву на апеляційну скаргу відповідачем додано докази.

Так, серед іншого відповідачем надано копії листів відповідача від 20.10.2020 № 44/11-1073, від 20.10.2020 № 44/11-1076, від 28.10.2020 № 44/11-1106, від 12.11.2020 № 44/11-1156, від 19.11.2020 № 44/11-1197.

Враховуючи, що відповідач додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваної ухвали таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

У апеляційній скарзі відповідач не наводить жодних причин неможливості подання вказаних додаткових доказів до суду першої інстанції.

Колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників судового процесу.

Оспорювану ухвалу у цій справі було постановлено 18.01.2021, а відтак, вказані докази, з огляду на їх дату складення, відповідач мав можливість подати до суду першої інстанції, проте вказаних дій не вчинив, а суду апеляційної інстанції доказів об`єктивної неможливості вчинення таких дій не надав.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює відповідачу більш сприятливі, аніж позивачу умови в розгляді конкретної справи.

За таких обставин, додані апелянтом під час апеляційного перегляду належним чином засвідчені копії листів відповідача від 20.10.2020 № 44/11-1073, від 20.10.2020 № 44/11-1076, від 28.10.2020 № 44/11-1106, від 12.11.2020 № 44/11-1156, від 19.11.2020 № 44/11-1197 як додаткові докази колегією суддів не приймається.

Щодо решти доданих до відзиву на апеляційну скаргу доказів колегія суддів зазначає про те, що частина з вказаних документів (постанова про відкриття виконавчого провадження № 63272374 від 20.10.2020 та листи відповідача від 23.10.2020 № 44/11-1093, від 29.10.2020 № 44/11-1109) вже наявні у матеріалах справи, а щодо наказів Фонду державного майна України, то що інформація щодо вказаних наказів є загальновідомою, їх тексти містяться в Інтернеті, а відтак, такі документи не можна вважати додатковими доказами по справі.

Станом на 13.04.2021 інших відзивів на апеляційну скаргу, клопотань та пояснень до суду не надходило.

Відповідач представників у судове засідання не направив, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.(а.с.1-3 т.3)

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.05.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2020, у справі №910/2644/20 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено заборгованість у сумі 4 633,83 грн., інфляційні нарахування у сумі 69,51 грн., 3% річних у сумі 45,03 грн., пеню у сумі 468,99 грн. та судовий збір у сумі 78,26 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено. (а.с.148,243 т.1)

На виконання вказаного рішення 15.09.2020 господарським судом міста Києва, видано наказ (далі Наказ), який позивачем пред`явлено до виконання до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) далі - Відділ ДВС).(а.с.255т.1)

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 20.10.2020, винесеною державним виконавцем Відділу ДВС Полінським Б.А. (далі - Постанова), відкрите виконавче провадження з виконання Наказу (ВП № 63272374).(а.с. 10 т.2)

Постановою про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 20.10.2020, винесеною державним виконавцем Відділу ДВС Полінським Б.А., виконавче провадження № 63272374 з виконання Наказу приєднано до зведеного виконавчого провадження № 61493465, яке веде Відділ ДВС. (а.с.122 т.2 )

Звертаючись до суду з цією скаргою боржник просив визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Відділу ДВС Полінського Б.А. у зв`язку з невиконанням дій по зупиненню виконавчого провадження № 63272374 згідно положень ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а також зобов`язати останнього зупинити вчинення виконавчих дій з виконання Наказу та винести постанову про зупинення виконавчого провадження № 63272374, відкритого згідно Постанови.

До початку розгляду скарги по суті скаржник подав заяву про уточнення вимог скарги, в якій зазначив, що, з огляду на те, що 20.10.2020 спірне виконавче провадження № 63272374 приєднане до зведеного виконавчого провадження № 61493465, що перебуває на виконанні у державного виконавця Відділу ДВС Гладищенка В. А., бездіяльність саме цього державного виконавця з невчинення дій щодо зупинення виконавчого провадження № 63272374 має бути визнана протиправною та саме державного виконавця Гладищенка В. А. необхідно зобов`язати зупинити виконавче провадження.

Суд першої інстанції прийняв вказану заяву до розгляду, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає на тому, що чинне процесуальне законодавство не забороняє уточнення вимог скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що чинний ГПК України не надає суду апеляційної інстанції права на розгляд первісно заявлених вимог у випадку прийняття судом першої інстанції заяви про зміну/збільшення/зменшення таких вимог.

При цьому колегія суддів зазначає про те, що порушення судом першої інстанції положень ГПК України, як щодо прийняття заяв про зміну/збільшення/зменшення вимог, так і щодо строків розгляду скарги (на що, серед іншого, посилається апелянт в обґрунтування вимог скарги - примітка суду є порушенням норм процесуального права, які не віднесено до визначених ч. 3 ст. 277 ГПК України порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, в той час за змістом п. 2 ч. 2 ст. 277 ГПК України інші порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо розгляду скарги по суті слід зазначити наступне.

Стаття 339 ГПК України встановлює, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За приписами статті 343 ГПК України:

- за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч. 1);

- у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (ч. 2);

- якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. 3).

Подана заявником скарга мотивована тим, що державний виконавець, в порушення вимог п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», не зупинив виконавчі дії з примусового виконання наказу.

Суд першої інстанції при розгляд скарги по суті встановив наявність підстав для зупинення виконавчого провадження на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень - це сукупність дій визначених у Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову (ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, за змістом ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладений саме обов`язок зупинити вчинення виконавчих дій у випадках, визначених цією статтею про що він не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про вказані обставини зобов`язаний винести відповідну постанову.

З матеріалі справи слідує, що 20.11.2019 Фондом державного майна України виданий наказ № 1140 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України № 1637 від 27.12.2018 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2019 році» (а.с.29 т.3), яким відповідача внесене до Переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, у тому числі тих, що передані в оренду, які підлягають приватизації в 2019 році, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 1637 від 27.12.2018.

03.12.2019 Фондом державного майна України видано наказ № 1255 «Про прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» ()» (а.с. 44 т.3), яким прийнято рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного підприємства відповідача.

Наказом Фонду державного майна України від 28.12.2019 № 1574 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році» (а.с.46 т.3) продовжено приватизацію об`єктів малої приватизації, що підлягали приватизації в 2018 - 2019 роках, у тому числі відповідно до наказу Фонду державного майна України від 27.12.2018 № 1637 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2019 році», зокрема і єдиного майнового комплексу відповідача.

Відповідно до наказу Фонду державного майна України № 1320 від 10.08.2020 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 28.12.2019 № 1574 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році» (а.с.48 т.3) єдиний майновий комплекс відповідача виключено з переліку єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, у тому числі тих, що передані в оренду, приватизацію яких розпочато в 2018-2019 роках».

Водночас, цим же наказом до переліку окремого майна, що підлягає приватизації в 2020 році, внесено нежитлове приміщення - частина будинку загальною площею 495,8 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 34, що знаходиться на балансі відповідача.

Отже починаючи з 2019 року боржник - ДПЗД «Укрінтеренерго» знаходиться у переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації.

Щодо посилань позивача на те, що підставою для зупинення вчинення виконавчих дій згідно з приписами п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» є включення до переліку об`єктів малої та великої приватизації лише державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств, а не єдиного майнового комплексу або окремого майна державного підприємства, колегія суддів зазначає про таке.

Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим визначені Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Згідно з приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» з метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації поділяються на об`єкти малої приватизації та об`єкти великої приватизації.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» до об`єктів малої приватизації належать:

1) єдині майнові комплекси державних і комунальних підприємств, їх структурних підрозділів, у тому числі єдині майнові комплекси та їх структурні підрозділи, що передані в оренду, крім єдиних майнових комплексів державних і комунальних підприємств, що належать до об`єктів великої приватизації;

2) окреме майно. Окремим майном вважається рухоме та нерухоме майно державних або комунальних підприємств (у тому числі будівлі, споруди, нежитлові приміщення), майно, що залишилося після закінчення процедури ліквідації державних або комунальних підприємств, визнаних банкрутами; майно підприємств, що ліквідуються за рішенням органу, уповноваженого управляти державним або комунальним майном; майно державних або комунальних підприємств, що не були продані як єдині майнові комплекси; державне або комунальне майно, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств та перебуває на обліку господарських товариств, створених унаслідок приватизації або корпоратизації;

3) об`єкти незавершеного будівництва (будівлі, споруди, передавальні пристрої, які не введені в експлуатацію), законсервовані об`єкти;

4) об`єкти соціально-культурного призначення. До об`єктів соціально-культурного призначення належать об`єкти освіти, охорони здоров`я, культури, фізичної культури та спорту, туризму, мистецтва і преси, телебачення, радіомовлення, видавничої справи; санаторно-курортні заклади, будинки і табори відпочинку, профілакторії; інші об`єкти, призначені для задоволення соціальних та культурних потреб громадян незалежно від вартості майна; об`єкти соціально-культурного призначення, що не включені до статутного капіталу господарських товариств;

5) пакети акцій акціонерного товариства, утвореного у процесі приватизації або корпоратизації, акції (частки), що належать державі у статутному капіталі господарських товариств, інших господарських організацій і підприємств, заснованих на базі об`єднання майна різних форм власності та розташованих на території України або за її межами, крім пакетів акцій акціонерних товариств, що належать до об`єктів великої приватизації;

6) інші об`єкти, що не належать до об`єктів великої приватизації.

Отже, відповідно до приписів ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» до об`єктів малої приватизації належить, зокрема, окреме майно, а відтак, прийняття рішення про приватизацію об`єкта малої приватизації окремого майна нежитлового приміщення (частини будинку загальною площею 495,8 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 34), що знаходиться на балансі відповідача, згідно приписів п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій.

За змістом ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» єдиний майновий комплекс державного або комунального підприємства, його структурного підрозділу - усі види майна, призначені для діяльності підприємства, його структурного підрозділу, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировина, продукція, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, включаючи права на земельні ділянки.

Як встановлено вище, орган приватизації прийняв рішення про включення до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2019-2020 роках та відповідно продаж на аукціоні єдиного майнового комплексу відповідача

При цьому, одночасно з виключенням єдиного майнового комплексу відповідача з розділу «Перелік об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації» окреме майно відповідача включене до іншого розділу цього наказу «Перелік об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2020 році», свідчить про те, що боржник (відповідач) із загального переліку, затвердженого наказом ФДМУ № 1320 від 10.08.2020 (Перелік об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2020 році) не вибував.

При цьому зі змістом ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» класифікація об`єктів приватизації - це поділ об`єктів приватизації за відповідними критеріями для визначення способу приватизації, а відтак, перенесення об`єкту приватизації до іншого розділу вказаного Переліку, не свідчить про те, що боржник (державне підприємство) не належить до об`єктів малої приватизації.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що починаючи з 2019 року боржник - ДПЗД «Укрінтеренерго» знаходиться у переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, а відтак, з огляду на приписи п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», наявні підстави для зупинення виконавчого провадження № 63272374 з примусового виконання наказу господарського суду мста Києва від 18.12.2019 року.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує з апеляційної скарги, у цій справі ухвала суду першої інстанції позивачем оскаржується лише в частині встановлення судом першої інстанції наявності підстав для зупинення виконавчого провадження № 63272374 з примусового виконання Наказу на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому в решті, а саме в частині наявності інших підстав для відмови у задоволенні скарги - ухвала суду не оскаржується, а відтак, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Інших підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, окрім досліджених вище, апелянтом не наведено.

У цій справі колегія суддів вважає, що апелянтові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у цій справі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, підстави для зміни мотивувальної частини ухвали господарського суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №910/2644/20 та обґрунтування відмови у задоволені скарги відсутністю підстави для закриття виконавчого провадження, передбаченого п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», а також для задоволення апеляційної скарги акціонерного товариства «Сумиобленерго» відсутні.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційною скаргою покладаються на акціонерне товариство «Сумиобленерго».

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Сумиобленерго» на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №910/2644/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №910/2644/20 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/2644/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 20.04.2021.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Дідиченко