РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 м. КиївСправа № 910/1672/21

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНО ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "МАКСУС";

до: комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС";

про: стягнення 123.369,93 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНО ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "МАКСУС" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" (далі - відповідач) про стягнення 123.369,93 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором від 29.01.2018 № 52.18-39, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 123.369,93 грн., з яких: 94.080,00 грн. - основна заборгованість, 16.653,71 грн. - пеня, 5.459,22 - 3 % річних та 7.177,00 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/1672/21 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив в частині заявленої до стягнення суми пені, а саме: про застосування до вимог про стягнення пені спеціального строку позовної давності.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір від 29.01.2018 № 52.18-39 (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов`язується поставити та передати у власність відповідача: "неткані матеріали" код 19270000-9 за ДК 021:2015 (вінілісшкіра) - далі - товар, а відповідач сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток № 1), що додається до Договору та є його невід`ємною частиною (п. 1.1 Договору).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється відповідачем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом шістдесяти календарних днів з дати підписання відповідачем видаткової накладної та фактично поставлену окрему партію товару.

Положеннями п. 7.3 Договору передбачено, що за порушення термінів оплати товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від вартості поставленого в строк товару за кожен день прострочення.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов`язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 94.080,00 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковими накладними, які підписані сторонами, скріплені відбитками їх печаток та наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій, а саме:

- від 30.08.2018 № РН-0001228 на суму 18.816,00 грн.;

- від 17.09.2018 № РН-0001313 на суму 28.224,00 грн.;

- від 04.12.2018 № РН-0001677 на суму 47.040,00 грн.

Проте, товар за вказаними вище видатковими накладними відповідачем оплачений не був, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 94.080,00 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлена вимога про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в сумі 16.653,71 грн., а також вимог про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 5.459,22 грн. та інфляційних втрат в сумі 7.177,00 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням наступного.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 94.080,00 грн. сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 94.080,00 грн.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені за порушення грошового зобов`язання за укладеним між сторонами спору Договором суд зазначає наступне.

Приписами частини 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Приймаючи до уваги положення пункту 4.1 Договору, першим днем прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за Договором, а саме, за видатковими накладними:

- від 30.08.2018 № РН-0001228 - є 29.10.2018;

- від 17.09.2018 № РН-0001313 - є 16.11.2018;

- від 04.12.2018 № РН-0001677 - є 02.02.2019.

Перебіг періоду прострочення відповідачем грошового зобов`язання за Договором починається з першого дня, за терміном, коли зобов`язання мало бути виконано, а також виходячи з припису частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, пеня нараховується за шість місяців прострочення виконання зобов`язання, починаючи з першого дня такого прострочення.

Враховуючи приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, строк нарахування пені та строк позовної давності за видатковими накладними є наступним:

- від 30.08.2018 № РН-0001228 - 29.10.2018 (перший день прострочення виконання грошового зобов`язання) 29.04.2019 (кінцева дата нарахування пені) (182 дні);

- від 17.09.2018 № РН-0001313 - є 16.11.2018 (перший день прострочення виконання грошового зобов`язання) 17.05.2019 (кінцева дата нарахування пені) (182 дні);

- від 04.12.2018 № РН-0001677 - є 02.02.2019 (перший день прострочення виконання грошового зобов`язання) 03.08.2019 (кінцева дата нарахування пені) (182 дні).

Таким чином, в розумінні приписів пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, початок і закінчення строку позовної давності за вказаними вище видатковими накладними є наступним:

- від 30.08.2018 № РН-0001228 - 29.10.2018 (початок строку) 29.04.2019 (кінцева дата нарахування пені) закінчення строку - 29.10.2029 та 29.04.2020 відповідно;

- від 17.09.2018 № РН-0001313 - є 16.11.2018 (початок строку) 17.05.2019 (кінцева дата нарахування пені) закінчення строку - 16.11.2019 та 17.05.2020 відповідно;

- від 04.12.2018 № РН-0001677 - є 02.02.2019 (початок строку) 03.08.2019 (кінцева дата нарахування пені) закінчення строку - 02.02.2020 та 03.08.2020 відповідно.

Враховуючи звернення позивача із позовом до суду - 02.02.2021, строк позовної давності в частині стягнення з відповідача пені сплив.

Таким чином, позовні вимога про стягнення з відповідача господарської санкції у вигляді пені в сумі 16.653,71 грн. задоволенню не підлягає у зв`язку із спливом спеціального строку позовної давності про застосування якої відповідачем подана до суду письмова заява.

Приписами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 5.459,22 грн. та інфляційних втрат в сумі 7.177,00 грн. є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які перевірені та визнані судом вірними.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства "КИЇВПАСТРАНС" (Україна, 04070, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНЕ ШОСЕ, будинок 2, ідентифікаційний код: 31725604) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНО ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "МАКСУС" (Україна, 02121, місто Київ, ВУЛИЦЯ ДЕКАБРИСТІВ, будинок 12/37, квартира 301, ідентифікаційний код: 38473245) основну заборгованість в сумі 94.080 (дев`яносто чотири тисячі вісімдесят) грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 5.459 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 22 коп., інфляційні втрати в сумі 7.177 (сім тисяч сто сімдесят сім) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2.270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац