ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2021 р. Справа№ 910/14260/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Мартюк А.І.

Кропивної Л.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Орлова О.В.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

на рішення господарського суду міста Києва від 29.12.2020 (повне рішення складено 29.12.2020)

у справі № 910/14260/20 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Акціонерного товариства «ОДЕСЬКА ТЕЦ»

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

про стягнення 305 936, 06 грн. та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2020 року Акціонерне товариство "ОДЕСЬКА ТЕЦ" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" про (з урахуванням уточненої позовної заяви від 08.10.2020 № 13/03-1232): зобов`язання НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" провести списання частини штрафних та фінансових санкцій по договору купівлі-продажу природного газу № 1754/14-ТЕ-23 від 30.01.2014 року, укладеного між НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" та АТ "ОДЕСЬКА ТЕЦ", стягнутих на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 13.09.2016 року №916/2146/16, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII в сумі 305 936, 06 грн; стягнення з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на користь Акціонерного товариства "ОДЕСЬКА ТЕЦ" примусово стягнених грошових коштів державним виконавцем в рамках виконавчого провадження № 59489581 в розмірі 305 936, 06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані набранням чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII, у зв`язку з чим, на думку позивача, кошти в сумі 305 936,06 грн мають бути стягнуті з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України як набуті ним без достатньої правової підстави та повернуті позивачу як виконане однією із сторін у зобов`язанні.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.12.2020 у справі №910/14260/20 позов задоволено, з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" на користь Акціонерного товариства "ОДЕСЬКА ТЕЦ" стягнуто 305 936,06 грн та 9 178,08 грн судового збору. Цим же рішенням зобов`язано Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" провести списання частини штрафних та фінансових санкцій по Договору купівлі-продажу природного газу № 1754/14-ТЕ-23 від 30.01.2014 року, укладеного між НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" та АТ "ОДЕСЬКА ТЕЦ", стягнутих на підставі рішення господарського суду Одеської області від 13.09.2016 року № 916/2146/16, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VIII в сумі 305 936,06 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України № 1730-VIII від 03.11.2016 «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», ч. 3 ст. 7 Закону якого встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності Законом. Із врахуванням того, що на момент набрання чинності Законом позивачем по договору від 30.01.2014 № 1754/14-ТЕ-23 купівлі-продажу природного газу відповідачу було сплачено основну суму заборгованості, нараховані позивачу за рішенням господарського суду Одеської області від 13.09.2016 по справі № 916/2146/16 інфляційні нарахування, проценти річних підпадали під списання на підставі Закону.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 29.12.2020, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Зокрема, скаржник зазначає, що у суду не було правових підстав для застосування ч. 3 ст. 7 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016 «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також про порушення ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

31.03.2021 відповідач подав письмові пояснення, які залучені до матеріалів справи і враховані судом.

Позиції інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Також позивачем подана відповідь на письмові пояснення відповідача, яка залучена судом до матеріалів справи і врахована судом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2021 справу № 910/14260/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 за клопотанням відповідача поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 29.12.2020, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/14260/20, розгляд апеляційної скарги призначено на 10.03.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 розгляд справи відкладено на 14.04.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2021 за клопотанням позивача постановлено здійснювати розгляд справи, призначений на 14.04.2021, у режимі відеоконференції.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1461/21 від 12.04.2021 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв`язку з перебуванням суддів Демидової А.М. та Владимиренко С.В. на лікарняному.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2021 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Ходаківська І.П. - головуючий, Мартюк А.І., Кропивна Л.В.

Ухвалою суду від 12.04.2021 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі.

Явка представників сторін.

У судовому засіданні 14.04.2021 в режимі відеоконференції взяв участь представник позивача, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржене рішення суду першої інстанції - залишити в силі.

У судове засідання 14.04.2021 представник позивача не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення учаснику справи.

14.04.2021 до початку судового засідання від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, яке судом задоволено.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору від 30.01.2014 № 1754/14-ТЕ-23 купівлі-продажу природного газу, укладеного між позивачем та відповідачем, останній взяв на себе зобов`язання поставити позивачу газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.09.2016 у справі №916/2146/16 з АТ «Одеська ТЕЦ» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» стягнуто 5 439 303,08 грн інфляційних втрат та 514 368,13 грн 3% річних у зв`язку із несвоєчасним розрахунком за поставлений на підставі зазначеного вище договору газ.

У зв`язку з набранням чинності 30.11.2016 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016 «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», позивач листом від 12.06.2019 №01/06-560 звернувся до відповідача з проханням здійснити списання інфляційних втрат та 3 % річних на підставі цього Закону.

Листом від 23.10.2019 № 26-5969/1.8-19 відповідач повідомив позивача про проведення списання заборгованості позивача за договором від 30.01.2014 № 1754/14-ТЕ-23 та рішення господарського суду Одеської області від 13.09.2016 року по справі № 916/2146/16 на суму 5 647 735,15 грн.

Листом від 06.11.2019 № 01/06-1238 звернувся до відповідача з вимогою про списання згідно положень Закону не списаних відповідачем 5647735,15 грн, а 5953671,21 грн (5 439 303,08 грн інфляційних втрат та 514368,13 грн 3% річних), які були стягнуті з позивача рішенням господарського суду Одеської області від 13.09.2016 у справі № 916/2146/16.

Відповідач листом від 25.11.2019 № 26/3-4087-19 проінформував позивача про те, що 05.09.2019 від ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області відповідно до виконавчого провадження №59489581 по стягненню штрафних санкцій по рішенню господарського суду Одеської області від 13.09.2016 року у справі № 916/2146/16 надійшли кошти в сумі 305 936,06 грн. Відповідно, залишок заборгованості в сумі 5 647 735, 15 грн був списаний згідно з положеннями Закону.

Подальше листування між позивачем (листи позивача від 04.12.2019 №01/06-1481, від 16.07.2020 №13/05-851) та відповідачем (відповідь від 10.01.2020 №26-92/1.7-20) обґрунтування та позиції кожної із сторін з порушених у листуванні питань не змінило.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Другого Суворівського ВДВС м. Одеси від 09.07.2019 відкрито виконавче провадження № 59489581 з виконання судового наказу по рішенню господарського суду Одеської області від 13.09.2016 у справі №916/2146/16 про стягнення з позивача на користь відповідача коштів в сумі 5 953 671,21 грн. В ході виконання судового наказу 16.08.2019 з позивача державним виконавцем стягнуто шляхом списання з рахунку позивача кошти в сумі 435 253,21 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.10.2019 у справі №916/2146/16 судовий наказ від 27.09.2016 № 916/2146/16 про стягнення з позивача на користь відповідача інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 5 953 671,21 грн було визнано таким, що не підлягає виконанню. Підставою для прийняття такого рішення стали положення ч.3 ст.7 Закону про списання інфляційних втрат та процентів річних. При цьому, при винесенні зазначеної ухвали судом не було вирішене питання про повернення позивачу стягнутих в межах виконавчого провадження коштів в сумі 305 936,06 грн.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2019 у справі № 916/2146/16 скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 59489581 від 09.07.2019.

На підставі рішення господарського суду Одеської області від 23.06.2020 у справі №916/3481/19 позивачу в задоволенні вимог про стягнення з органу виконавчої служби, в тому числі 305 936,06 грн, які є предметом цього позову, відмовлено. Судом зазначено, що в тому числі кошти в сумі 305 936,06 грн, стягнуті з позивача, були перераховані виконавчою службою відповідачу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Згідно зі ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, до господарського суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ГК України , одним із способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті.

За приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

При цьому обраний спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав та інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц.

Суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, як це зазначено в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі №925/1265/16.

Разом з тим, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки містяться, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.

Правовідносини щодо врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруюючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії врегульовані Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (Закон № 1730-VIII), який набрав чинності 30.11.2016.

Зазначеним Законом визначається комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Процедура врегулювання заборгованості включає в себе заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Статтею 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі рішення господарського суду Одеської області від 13.09.2016 у справі № 916/2146/16 з позивача на рахунок відповідача стягнуто 5 439 303,08 грн. інфляційних втрат та 514 368,13 грн 3 % річних на загальну суму 5 953 671, 21 грн.

В той же час, з врахуванням зазначених вище приписів ст. 7 Закону №1730-VIII наведене зобов`язання позивача підлягало списанню з дня набрання чинності наведеного Закону, тобто підстави припинення цього зобов`язання визначені в законі, що узгоджується з положеннями ст. 598 ЦК України.

При цьому згідно з листом відповідача від 25.11.2019 № 26/3-4087-19 заборгованість в сумі 5 647 735,15 грн ним списано відповідно до положень Закону № 1730-VIII, а суму 305 936,06 грн ним отримано від позивача в межах виконавчого провадження № 59489581 по стягненню штрафних санкцій за рішенням господарського суду Одеської області від 13.09.2016 по справі №916/2146/16.

Також, факт стягнення з позивача в межах виконавчого провадження коштів в сумі 305 936,06 грн та їх подальше перерахування відповідачу встановлено рішенням господарського суду Одеської області від 23.06.2020 у справі № 916/3481/19 та не потребує повторного доведення в силу приписів ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому доказів списання заборгованості позивача в сумі 305 936,06 грн саме на підставі Закону № 1730-VIII відповідачем надано не було.

З врахуванням зазначеного вище, кошти в сумі 305 936,06 грн як залишок від загальної суми заборгованості в сумі 5 953 671,21 грн, підлягали списанню в силу приписів закону, а відтак, є коштами, отриманими відповідачем без належної правової підстави.

В той же час, за змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору.

Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

З врахуванням зазначеного вище, вмотивованим є висновок місцевого господарського суду, що зібрані у справі докази свідчать про наявність порушеного права позивача, яке має бути захищене судом шляхом зобов`язання відповідача провести списання заборгованості позивача перед відповідачем в розмірі 305 936, 06 грн відповідно до положень п. 3 ст. 7 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016 «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також стягнення зазначеної суми з відповідача як безпідставно отриманих коштів.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 29.12.2020 у справі №910/14260/20 залишити без змін.

Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 29.12.2020 у справі № 910/14260/20.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи № 910/14260/20 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 19.04.2021.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.І. Мартюк

Л.В. Кропивна