РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.04.2021Справа № 910/1593/21

За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (м. Київ)

до Житлово-будівельного кооперативу "Гігієніст" (м. Київ)

про стягнення 118.832,67 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Гігієніст" про стягнення 118.832,67 грн, з яких 118.588,42 грн основного боргу за договором та 244,25 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору№ 520174 від 18.06.18. на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.21. відкрито провадження у справі № 910/1593/21 та постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Вказану ухвалу суду було направлено відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак конверт повернуто до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою про закінчення встановленого терміну зберігання, що вважається днем вручення учаснику справи ухвали суду в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України .

Отже, відповідач належним чином повідомлений та обізнаний про розгляд справи № 910/1593/21.

Відповідач своїм правом на подання письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції та заперечень проти доводів позивача не надав.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.06.18. між позивачем (далі - Постачальник) та відповідачем (далі - Споживач) було укладено Договір № 520174 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію Споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а Споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов Договору.

Договір є договором енергопостачання, а тому права та обов`язки сторін визначаються в тому числі положеннями параграфу 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

В силу приписів ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до п. п. 2.2.1 Договору Постачальник зобов`язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води для потреби: опалення, гарячого водопостачання.

Відповідач в свою чергу, згідно з п. 2.3.1 Договору зобов`язувався дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначенні у додатку 1 не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Порядок розрахунків сторони погодили Додатком 2 до Договору, яким передбачено, що Споживач щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує рахунок-фактуру, акт приймання-передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звірки.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктами 4.1, 4.2, 4.4 Договору, якими встановлено наступне. Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 01.06.19. і вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде заявлено письмового однією зі сторін про його припинення. В порядку ст. 631 ЦК України дія Договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.18.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Станом на 01.10.20. в відповідача утворилась заборгованість перед позивачем по Договору в сумі 235.674,67 грн.

Актом звіряння розрахунків за теплову енергію, який підписаний сторонами та скріплений їх печатками, сторони закріпили, що станом на 01.11.20. після документальної перевірки встановлено заборгованість відповідача перед позивачем за Договором в сумі 177.882,63 грн.

Надаючи правову оцінку наданому позивачем акту звіряння взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем за Договором, судом враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.19. у справі № 910/1389/18, яка полягає в наступному.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Судом встановлено, що вказаний акт підписано встановленими особами позивача та відповідача із зазначенням їх посад, а саме, директорами юридичних осіб, а визначена в ньому сума заборгованості відповідача перед позивачем узгоджується з наданими до матеріалів справи документами, з огляду на що суд приймає означений акт до уваги в якості підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем станом на 01.11.20. в сумі 177.882,63 грн.

Далі, 05.11.20. між позивачем та відповідачем було підписано Угоду № Р-520174/2020/11 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 520174 від 18.06.18. (далі - Угода), відповідно до умов якої Споживач визнає та підтверджує заборгованість перед Постачальником за Договором на 01.11.20. в сумі 177.882,63 грн.

Згідно пункту 2 Угоди Споживач зобов`язався сплатити 177.882,63 грн заборгованості протягом листопада 2020 - січня 2021 років наступним чином:

- в листопаді 2020 року до 25 числа в сумі 59.294,21 грн;

- в грудні 2020 року до 25 числа в сумі 59.294,21 грн;

- в січні 2021 року до 25 числа в сумі 59.294,21 грн.

Строк дії Угоди встановлено до 31.01.21. (п. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем в погашення наявної заборгованості було сплачено 29.294,21 грн в листопаді 2020 року та 30.000,00 грн в грудні 2020 року.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Грошові кошти в сумі 118.588,42 грн залишились неоплаченими, строк оплати є таким, що настав, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог про стягнення 244,25 грн пені, суд відзначає наступне.

Пунктом 8 Угоди сторони погодили наступне: у разі порушення Споживачем умов (невиконання та/або неналежне її виконання) Угоди, остання втрачає чинність з наступного дня, що встановлений щомісячним строком оплати: умови щодо реструктуризації сплати боргу втрачають чинність, а позивач набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу з урахуванням пені, 3% річних та інфляційної складової боргу за час прострочення, які Споживач зобов`язується оплатити.

Оскільки відповідачем неналежно виконано умови Угоди, умови щодо реструктуризації боргу втратили чинність та з 26.12.20. позивач набув право вимоги всієї несплаченої частини боргу в розмірі 118.588,42 грн.

Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,5% від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України (п. 3.3 Договору).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, враховуючи викладене вище, період для нарахування пені становить з 26.12.20., а не з 26.11.20., як на те вказує позивач.

При цьому господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

На думку позивача, невиконання зобов`язання мало місце по 30.11.20., однак, оскільки за висновками суду, прострочення наступило з 26.12.20., тобто з дати, яка є датою, що слідує за 30.11.20., суд не має повноважень вийти за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та відмовляє в задоволенні вимог про стягнення 244,25 грн пені.

Отже позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Гігієніст" (01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, б. 28-А; ідентифікаційний код 23378474) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5; ідентифікаційний код 40538421) 118.588 (сто вісімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн 42 коп. основного боргу та 2.265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) грн 33 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко