Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/193/21

Господарський суд Рівненської області у складі: суддя Романюк Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Стафійчук К.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Спеціалізованого виробничого сільськогосподарського кооперативу "Селянський ліс"

до Фізичної особи - підприємця Ковальчука Сергія Васильовича

про стягнення коштів

За участю представників сторін:

від позивача: Дяденчук А.І. (ордер серія ВК № 1013537 від 15.03.2021 року);

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Спеціалізований виробничий сільськогосподарський кооператив "Селянський ліс" звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Ковальчука Сергія Васильовича в якому просить, посилаючись на порушення умов Договору купівлі - продажу № 14 від 10.02.2020 року, стягнути заборгованість у розмірі 69 299,51 грн, інфляційні у розмірі 4 627,14 грн, 3 % річних у розмірі 2 186,65 грн та пеню у розмірі 6 127,58 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 10.02.2020 року між Спеціалізованим виробничим сільськогосподарським кооперативом "Селянський ліс" та Фізичною особою - підприємцем Ковальчук Сергієм Васильовичем було укладено договір купівлі продажу №14, за умовами якого Продавець зобов`язується передати товар Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість. Позивач зазначає, що на виконання умов Договору та у відповідності до домовленостей Сторін, ним було здійснено поставки товару Відповідачу на загальну суму 76 301,56 грн, що підтверджуються видатковими накладними за період з 10.02.2020 року по 13.03.2020 року. Згідно акту звірки взаєморозрахунків станом на 31.05.2020 р. заборгованість на користь Позивача становила 76 301,51 грн. Крім того, позивач стверджує, що відповідач частково оплатив поставлений йому товар на суму 16 002,00 грн (дата здійснення платежу - 11.09.2020 р.), у зв`язку з чим в останнього утворилась заборгованість в розмірі 60 299,51 грн. У прохальній частині позовної заяви, позивач просив суд стягнути основну суму заборгованості в розмірі 69 299,51 грн., однак присутній 21.04.2020р. представник позивача зазначив, що в позовній заяві допущено описку в частині розміру основного боргу і фактичний розмір якого на день звернення до суду складав 60 299 грн. 51 коп.

Також Позивач за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати поставленого товару, відповідно до п.7.2. та ст. 625 ЦК України, нарахував пеню у розмірі 6 127,58 грн, 3% річних у розмірі 2 186,65 грн, інфляційні у розмірі 4 627,14 грн, які просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

14.04.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про стягнення витрат на правову допомогу, в якій останній просить суд стягнути з відповідача 15 000,00 грн витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Також позивач 14.04.2021 року подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній, у зв`язку з погашенням основної суми заборгованості в розмірі 60 299 грн. 51 коп., просить суд стягнути 4 627,14 грн інфляційних витрат, 2 186,65 грн - 3 % річних та 6 127,58 грн пені.

Статтею 169 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Передбачені статтею 46 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов`язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

За таких обставин, враховуючи що позивач скористався правом на зменшення позовних вимог, вказана заява приймається судом.

Відповідач відзиву у строки і порядку, визначені ухвалою суду від 19.03.2021 року, не надав, а відтак розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено розгляд справи на "07" квітня 2021 року.

Ухвалою господарського суду від 07.04.2021 року розгляд справи відкладено на 21.04.2021 р.

Представник позивача в судовому засіданні 21.04.2021 року підтримав позовні вимоги із врахування заяви про зменшення розміру позовних вимог та просив їх задовольнити.

Також представник позивача повідомив суд про технічну описку при написанні позовної заяви, а саме просить суд вважати вірним у прохальній частині позовної заяви стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 60 299,51 грн.

Представник відповідача в судове засідання 21.04.2021 року не з`явився, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 330, яке наявне в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За таких обставин, враховуючи, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

10.02.2020 року між Спеціалізованим виробничим сільськогосподарським кооперативом "Селянський Ліс" (Продавець) та Фізичною особою - підприємцем Ковальчук Сергієм Васильовичем (Покупець) було укладено договір купівлі - продажу № 14 (далі - Договір), відповідно до якого, в строки, встановлені Даним Договором, продавець зобов`язується передати товар Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість. Товар: круглі лісоматеріали хвойних порід класами якості А, В, С, D; круглі лісоматеріали листяних порід, класами якості А, В, С, D; деревина дров`яна промислового використання; деревина дров`яна для непромислового використання ( п.1.1. -п.1.2. Договору).

Відповідно до п. 2.1. - п. 2.3. Договору, загальна вартість товару становить П`ятсот сімдесят шість тисяч грн 00 коп., в т.ч. ПДВ Дев`яносто шість тисяч грн 00 коп. Вартість кожної конкретної партії товару визначається на основі діючих цін Продавця на основі товарно-транспортної накладної. Вартість товару може бути збільшено від прайсової на суму доставки та навантаження.

Згідно п. 2.5. - п.2.6. Договору, покупець проводить передоплату за товаром шляхом перерахування коштів в розмірі суми Даного Договору на розрахунковий рахунок Продавця. У випадку, якщо Покупець купує частину/вивозить частину або партію за договором, то в такому разі оплата здійснюється авансом в розмірі не менше 80% від замовленої до вивезення партії продукції. У випадку відсутності передоплати за продукцію Продавець вправі відмовити у видачі, завантаженні, вивезенні продукції. У випадку, якщо Покупець замовляє продукцію одного класу з різними цінами то розмір авансу розраховується на основі вищої ціни.

Пунктами 2.7. - 2.8. Договору сторони передбачили, що оплата продукції можлива в готівковій формі в касу підприємства в день відвантаження продукції як доплата до основного платежу в сумі не більше 10 тис. грн. Зміна способу розрахунку можлива лише за згодою сторін.

За згодою сторін Продавець може надати відтермінування в оплаті продукції на строк не більше 5 робочих днів. У випадку протермінування Покупцем оплати за відвантажену продукцію Покупець зобов`язується сплатити Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день протермінування (п.2.9. Договору).

Продавець зобов`язується: передати товар Покупцю в термін трьох робочих днів від дати підтвердження Продавцем наявності товару та передоплати Покупцем товару; на вимогу Покупця, протягом 5 робочих днів передати йому сертифікат якості/специфікацію (або його копію) на товар що постачається. Покупець зобов`язується: прийняти товар поставлений Продавцем. У випадку поставлення неякісного товару Покупець може відмовитись від його прийняття, про що складається відповідний акт з вказанням причин. При складанні акту має бути присутній представник Продавця; оплатити вартість товару в термін та в порядку визначені даним Договором. (п.3.1. п.п. 3.1.1, 3.1.2, п.3.2., п.п. 3.2.1, 3.2.2. Договору).

Згідно п.4.1. - п. 4.3 Договору, Поставка товару здійснюється за рахунок продавця. Поставка товару Продавцем обумовлюється сторонами додатково або на основі цін за доставку вказаних в Додатку Ціни до договору. Місце поставки (передачі) товару визначається за кожною партією товару індивідуально. Загалом продукція реалізується з верхніх, проміжних, нижніх Франко-складів або ділянок Костопільського району. Загалом місце поставки/передачі товару вважається місце завантаження товару на транспорт Покупця. Якщо поставка здійснюється транспортом Продавця місцем поставки вважається місце розвантаження продукції вказане Покупцем в письмовій чи усній формі.

Пунктом 7.1. Договору сторони передбачили, що при простроченні поставки або платежу винна сторона відшкодовує іншій стороні всі збитки нанесені таким простроченням (включаючи недоотриманий прибуток у випадку реалізації іншому Покупцю за аналогічною або вищою ціною) та додатково сплачує пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми прострочення.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2020 року. (п. 9.4. Договору).

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

Позивачем, на виконання умов Договору купівлі - продажу № 14 від 10.02.2020 р., поставлено відповідачу товар на загальну суму 76 301,51 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 178 від 10.02.2020 р. на суму 8767,26 грн, № 219 від 11.02.2020 р. на суму 7803,72 грн, № 216 від 14.02.2020 р. на суму 8137,62 грн, № 173 від 14.02.2020 р. на суму 9082,08 грн, № 171 від 15.02.2020 р. на суму 9082,08 грн, № 235 від 17.02.2020 р. на суму 8719,56 грн, № 266 від 18.02.2020 р. на суму 8519,22 грн, № 312 від 13.03.2020 р. на суму 7279,97 грн, № 313 від 13.03.2020 р. на суму 8910,00 грн, копії яких наявні в матеріалах справи.

В матеріалах справи також міститься поданий Позивачем акт звірки взаєморозрахунків за період: січень 2020 р. - травень 2020 р. між Спеціалізованим виробничим сільськогосподарським кооперативом "Селянський Ліс" та Фізичною особою - підприємцем Ковальчук Сергієм Васильовичем, який підписаний сторонами та скріплений печатками останніх, де станом на 31.05.2020 р. заборгованість у Відповідача становить 76 301,51 грн.

Як вбачається з позовної заяви Відповідач 11.09.2020 року здійснив часткову оплату за поставлений йому товар на суму 16 002,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість перед Позивачем становила 60 299,51 грн.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява позивача про зменшення позовних вимог, яка містить докази сплати Відповідачем суми заборгованості в розмірі 60 299,51 грн, згідно платіжного доручення № 152 від 06.04.2021 року.

У зв`язку з цим, Відповідач виконав свої зобов`язання за Договором № 14 купівлі-продажу від 10.02.2020 року щодо сплати основного боргу у розмірі 60 299,51 грн, докази чого містяться в матеріалах справи.

Враховуючи порушення відповідачем термінів виконання грошових зобов`язань за договором купівлі - продажу № 14 від 10.02.2020 р., позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 6127,58 грн пені, 2186,55 грн 3% річних та 4627,14 грн інфляційних, згідно поданого позивачем розрахунку.

Жодних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності заборгованості чи її розміру щодо термінів виконання грошових зобов`язань суду не подано, мотивів на спростування вірогідності залучених до матеріалів справи доказів - не наведено.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України, судом враховано законодавство що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору купівлі - продажу.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

У відповідності до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Оскільки вказані видаткові накладні містять найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість, посилання на договір, підписи позивача і відповідача про отримання товару та інші реквізити, вони відповідають вимогам закону та є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду справи відповідачем погашено суму боргу в розмірі 60 299,51 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 152 від 06.04.2021 р., копія якого наявна в матеріалах справи.

Також судом взято до уваги положення чинного законодавства що регулюють порядок застосування забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені, а також відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Згідно з положеннями пункту 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як унормовано положеннями частини 2 статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтями 546, 549 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Аналогічна правова позиція викладена у пунктах 2.5., 2.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

Враховуючи вищевикладене, зазначений розмір пені має бути обрахований з урахуванням обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України згідно із Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", незважаючи на встановлений у договорі спосіб обчислення пені та з урахуванням шести місячного строку від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Перевіривши подані розрахунки та період нарахування пені, судом встановлено, що відповідні розрахунки здійснено позивачем з порушенням порядку та періодів нарахування.

Так зокрема, позивачем не враховано ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" якою встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня та не враховано ч. 6 ст. 232 ГК України, якою встановлено, що період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Відтак, враховуючи, що відповідач припустився прострочення грошового зобов`язання, пеня за період з 10.02.2020 року по 13.03.2020 року нараховується:

на суму 8767,26 грн з 11.02.2020 р. по 11.08.2020 р.;

на суму 7803,72 грн з 12.02.2020 р. по 12.08.2020 р.;

на суму 8137,62 грн з 15.02.2020 р. по 15.08.2020 р.,

на суму 9082,08 грн з 15.02.2020 р. по 15.08.2020 р.;

на суму 9082,08 грн з 16.02.2020 р. по 16.08.2020 р.;

на суму 8719,56 грн з 18.02.2020 р. по 18.08.2020 р.;

на суму 8519,22 грн з 19.02.2020 р. по 19.08.2020 р.,

на суму 7279,97 грн з 14.03.2020 р. по 11.09.2020 р.;

на суму 8910,00 грн з 14.03.2020 р. по 11.09.2020 р., що складає 6 118,81 грн (при заявленому - 6 127,58 грн), а отже обґрунтованою судом визнається саме ця сума.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши подані розрахунки та період нарахування 3 % річних судом встановлено, що відповідні розрахунки здійснено позивачем з порушенням періодів нарахування. Відтак, враховуючи, що відповідач припустився прострочення грошового зобов`язання, 3 % річних за період з 10.02.2020 року по 13.03.2020 року складає 2 428,94 грн. (при заявленому - 2 186,65 грн). Оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, то стягненню підлягають 3% річних у заявленому позивачем розмірі в сумі 2 186,65 грн.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".

Враховуючи вищевикладене, перевіривши подані розрахунки та період нарахування інфляційних судом встановлено, що відповідні розрахунки здійснено позивачем з порушенням порядку та періодів нарахування. Так зокрема, позивачем не враховано, що найменший період визначення індексу інфляції складає місяць, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, при цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Відтак, враховуючи, що відповідач припустився прострочення грошового зобов`язання, сума інфляційних втрат складає 3 608,67 грн (при заявленому - 4 627,14 грн), а отже обґрунтованою судом визнається саме ця сума.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України та враховуючи порушення відповідачем термінів виконання грошового зобов`язання за договором купівлі - продажу № 14 від 10.02.2020 р., суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 6 118,81 грн пені, 2 186,65 грн - 3 % річних та 3 608,67 грн інфляційних.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позов задоволено частково, відтак судовий збір в розмірі 2 089,99 грн покладається на відповідача, а решта - на позивача у справі.

Щодо стягнення з відповідача 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За змістом частин 1 - 3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, судові витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату або адвокатському об`єднанню стороною, котрій такі послуги надавались, якщо оплата послуг адвоката підтверджується відповідними фінансовими документами, і якщо такі послуги надавались адвокатом, а не будь-яким представником.

На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу позивач надав суду: договір про надання правової допомоги № 15/03 від 15.03.2021 року, додаткову угоду від 25.03.2021 року до договору про надання правової допомоги № 15/03 від 15.03.2021 року, акт передачі - приймання наданої правової допомоги від 12.04.2021 року по договору про надання правової допомоги № 15/03 від 15.03.2021 року, рахунок № 1 від 01.04.2021 року на суму 15 000,00 грн,який має бути оплачений в повному обсязі в строк до 01.травня 2021 року, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань адвокатського об`єднання "Скорпіон", ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВК № 1013537 від 15.03.2021 року.

За змістом договору про надання правової допомоги № 15/03 від 15.03.2021 року, з урахуванням додаткової угоди 25.03.2021 року, за надання правової допомоги клієнту сторонами узгоджено фіксовану вартість гонорару у розмірі 15 000,00 грн, який має бути оплачено в строк до 01.05.2021 року шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок адвоката. На умовах договору клієнт замовляє, а адвокат зобов`язується надати йому правову допомогу при стягненні заборгованості за договором купівлі - продажу № 14 від 10.02.2020 року з фізичної особи - підприємця Ковальчука Сергія Васильовича.

Відповідно до ч. ч. 4 - 6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 цього Кодексу зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом враховано п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009, яким передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З огляду на зазначене, за відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу яку поніс позивач у справі, розподіл цих витрат здійснюється в порядку частини 4 ст. 129 ГПК України - пропорційно розміру задоволених вимог, а відтак суд задовольняє витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 810,50 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Ковальчука Сергія Васильовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Спеціалізованого виробничого сільськогосподарського кооперативу "Селянський ліс" (35000, Рівненська обл., м. Костопіль, вул. Бурова, 17а, ) 6 118,81 грн (шість тисяч сто вісімнадцять гривень 81 коп) пені, 2 186,65 грн (дві тисячі сто вісімдесят шість гривень 65 коп) 3% річних, 3 608,67 грн (три тисячі шістсот вісім гривень 67 коп) інфляційних, 2 089,99 грн (дві тисячі вісімдесят дев`ять гривень 99 коп) витрат по сплаті судового збору та 13 810,50 грн (тринадцять тисяч вісімсот десять гривень 50 коп) витрат на професійну правничу допомогу.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Позивач (стягувач): Спеціалізований виробничий сільськогосподарський кооператив "Селянський ліс" (35000, Рівненська обл., м. Костопіль, вул. Бурова, 17а, ).

Відповідач (боржник): Фізична особа - підприємець Ковальчук Сергій Васильович ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22 квітня 2021 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Романюк Р.В.