ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2021 р. Справа№ 910/6225/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання: Бовсунівська Л.О.

За участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 30.03.2021 р.

Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Антонов" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 у справі № 910/6225/20 (суддя Турчин С.О., м. Київ, повний текст рішення складено та підписано 07.12.2020)

за позовом Державного підприємства "Антонов"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кланторг"

про стягнення 2 795 305,97 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство "Антонов" (далі - позивач/ДП "Антонов") звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паладіум Плюс" (змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Кланторг") (далі - відповідач/ТОВ "Кланторг") про стягнення 2 795 305,97 грн заборгованості, з яких: грошові кошти у розмірі 2 788 430,27 грн як дохід, отриманий за зберігання нафтопродуктів у період з 01.07.2019 по 31.10.2019 та 6 875,70 грн - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 9.2405.2019 від 15.08.2019 про надання послуг з операційного обслуговування функціонування складу нафтопродуктів.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 у справі № 910/6225/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- сторонами Договору № 9.2405.2019 від 15.08.2019 про надання послуг з операційного обслуговування функціонування складу нафтопродуктів не врегульовано особливостей повернення позивачу доходів від операцій з зберігання палива, тому у відповідача відсутній обов`язок здійснювати оплату на користь позивача суму грошових коштів, що становить суму доходів;

- позивачем не надано суду додаткових угод до Договору чи інших договорів, якими б сторонами було врегульовано строк та порядок повернення відповідачем позивачу доходів від операцій з зберігання палива;

- калькуляцією від 05.11.2019 визначено вартість послуг з операційного обслуговування функціонування складу нафтопродуктів, однак первинних документів на підтвердження визначених у додатку від 05.11.2019 до додаткової угоди сум, у тому числі суми доходів, матеріали справи не містять.

- у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення позивачем дій спрямованих на погодження сторонами порядку повернення доходів від операцій з зберігання палива.

- доказів того, що позивач звертався з вимогами та позовом до відповідача про спонукання останнього до виконання зобов`язань, визначених пунктом 2.1. Договору, щодо надання позивачу Актів надання-послуг, матеріали справи не містять;

- сторонами не врегульовано особливостей повернення позивачу доходів від операцій з зберігання палива, наразі у відповідача відсутній обов`язок здійснювати оплату на користь позивача суму грошових коштів, що становить суму доходів;

- оскільки на час звернення до суду та розгляду справи у відповідача відсутнє зобов`язання з повернення суми доходів, отриманих за зберігання нафтопродуктів на складі в розмірі 2 788 430,27 грн, суд прийшов до висновку про те, що права позивача у даному випадку не порушені з боку відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, ДП "Антонов" (далі - скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга ДП "Антонов" обґрунтована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 55, 133, 134, 140,142, 147 Господарського кодексу України, ст.ст. 3, 189, 316, 317, 319, 320, 321 Цивільного кодексу України, а також порушенням норм процесуального права, а саме - ст. 86 Господарського процесуального кодексу України; неповним з`ясуванням обставин справи, які суд визнав встановленими.

Узагальнені доводи апеляційної скарги ДП "Антонов" зводяться до того, що:

- місцевим господарським судом було залишено позу увагою умови п.п. 1.3., 6.1., 6.2. Договору № 9.2405.2019 від 15.08.2019 про надання послуг з операційного обслуговування функціонування складу нафтопродуктів та умови Додаткової угоди № 3 від 30.10.2019 до зазначеного правочину;

- виходячи з умов Додаткової угоди № 3 від 30.10.2019 до Договору № 9.2405.2019 від 15.08.2019 про надання послуг з операційного обслуговування функціонування складу нафтопродуктів, доходи від операцій із зберігання палива відносяться до доходів та витрат позивача, а тому розрахунок з відповідачем за надані ним послуги згідно Договору здійснюється з врахуванням доходу, отриманого відповідачем. Водночас, вартість послуг відповідача визначається відповідно до п. 1.5.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 3 від 30.10.2019 та повинна бути погоджена сторонами до 5 числа місяця наступного за звітнім 4-х місячним періодом про що підписується відповідна додаткова угода;

- судом першої інстанції не було досліджено та не надано правової оцінки листу відповідача № від 05.03.2020, в якому останній підтвердив обставину надання до канцелярії позивача відповідних калькуляцій, у в.ч.т. й калькуляції від 05.11.2020 та первинних бухгалтерських документів, підтверджуючих доходи та витрати за відповідний період, оборотно - сальдових відомостей. За результатами складання даних первинних документів та відображення їх у бухгалтерському обліку відповідачем було складено калькуляцію від 05.11.2019 із зазначенням розміру отриманих доходів, які є власністю позивача;

- саме калькуляцією встановлено розмір отриманих відповідачем доходів в сумі 2 788 430,27 грн у період з 01.07.2019 по 31.10.2019, однак поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що калькуляція від 05.11.2020 з боку позивача підписана не була та ним не була погоджена, оскільки позивачем не було затверджено відповідні витрати відповідача, які б складалися із заробітної плати, єдиного соціального внеску тощо.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.

Частиною 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням. Відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений судом апеляційної інстанції не подав відзивів на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що неподання відповідачем відзиву не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2021 апеляційну скаргу , ДП "Антонов" у справі № 910/6225/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Разіної Т.І., суддів: Іоннікової І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2021 задоволено клопотання Державного підприємства "Антонов" та поновлено строк на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 у справі № 910/6225/20. Відкрито апеляційне провадження у справі № 910/6225/20, розгляд апеляційної скарги призначено до розгляду на 23.02.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 розгляд справи № 910/6225/20 відкладено на 30.03.2021.

Явка представників сторін

У судове засідання 30.03.2021 з`явився уповноважений представник скаржника.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від відповідача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (ст. 42 ГПК України), зважаючи на відсутність від відповідача клопотань/заяв про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, а також враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Позиція представників сторін у справі

Представник скаржника у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених у ній та просив апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 у справі № 910/6225/20 скасувати та прийняти нове, яким позовом ДП "Антонов" до ТОВ "Кланторг" про стягнення 2 795 305,97 грн заборгованості, з яких: грошові кошти у розмірі 2 788 430,27 грн як дохід, отриманий за зберігання нафтопродуктів у період з 01.07.2019 по 31.10.2019 та 6 875,70 грн - 3% річних задовольнити в повному обсязі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи, відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 160543539 від 21.03.2019 та договором купівлі-продажу майна від 07.02.2019 позивачу на праві власності належить склад паливно-мастильних матеріалів потужністю до 100 тисяч тон в рік, який розташований за адресою: Київська область, місто Ірпінь, селище міського типу Гостомель, вулиця Автодорожна, будинок №1-А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 109.

15.08.2019 між Державним підприємством "Антонов", як замовником та ТОВ "Паладіум Плюс", змінено найменування на ТОВ "Кланторг", як виконавцем було укладено Договір № 9.2405.2019 про надання послуг з операційного обслуговування функціонування складу нафтопродуктів (надалі - Договір), відповідно до п.1.1. якого виконавець приймає на себе зобов`язання надавати замовнику комплексну послугу (надалі-послуга) з операційного обслуговування функціонування складу нафтопродуктів - цілісного майнового комплексу, який розташований за адресою: Київська область, смт Гостомель, вул. Автошляхова, 1-А та належить на праві власності Замовнику (надалі-склад), а також інші пов`язані з цим послуги, визначені в даному договорі (надалі-послуги), а замовник, у свою чергу, зобов`язується приймати надані послуги та оплачувати їх на умовах та у порядку, що передбачені цим Договором.

Підпунктом 1.1.1. Договору визначено, що замовник також приймає на себе зобов`язання з оплати (компенсації) витрат виконавця, пов`язаних з виконанням послуг, у порядку та на умовах, що передбачені даним Договором.

Виконуючи зобов`язання, передбачені пп. 1.2.1, 1.2.4 п.1.2. розділу 1 цього Договору, виконавець, у відносинах з третіми особами, діятиме від імені замовника. Замовник у безумовному порядку приймає на себе зобов`язання делегувати виконавцеві та оформити належним чином всі необхідні для цього повноваження в найкоротший строк з моменту підписання цього договору.

Відповідно до п.1.5. Договору, зважаючи, що до підписання даного договору виконавець здійснював експлуатацію складу та надавав послуги з зберігання палива та на складі є залишки палива клієнтів сторони домовилися про наступне:

Вартість послуги за період з 01.07.2019 по 31.08.2019 визначається як різниця від розміру фактичних витрат виконавця на утримання складу і розміром доходу отриманого від клієнтів. Зазначені витрати та їх розміри повинні бути погоджені сторонами за період з 01.07.2019 по 31.08.2019 до 15.09.2019, шляхом укладання відповідних додаткових угод якими буде визначена вартість послуги та терміни оплати (пп.1.5.1. Договору).

Сторони домовилися що за сприянням виконавця, договори з клієнтами укладеними від імені виконавця будуть переоформлені на замовника як надавача послуг з зберігання палива. Сторони прикладуть всі зусилля для укладання таких договорів у серпні 2019 року (пп.1.5.2. договору).

У п. 2.1. Договору сторони погодили, що не пізніше 5 робочого дня кожного календарного місяця, що слідує за звітнім календарним місяцем (тобто календарним місяцем, в якому надавалися послуги), виконавець надаватиме замовнику підписаний виконавцем у двох примірниках Акт приймання-передачі послуг, (надалі - Акт приймання-передачі послуг) за відповідний звітній календарний місяць

Пунктом 2.2. Договору визначено, що в Акті приймання-передачі послуг зазначається період надання послуг, їх вартість та розрахунок, а також підтверджується що послуги за відповідний період надано належним чином.

За умовами п. 2.3. Договору протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання кожного відповідного акту приймання-передачі послуг замовник повинен підписати такий акт приймання-передачі послуг, повернувши один примірник підписаного акту приймання-передачі послуг виконавцю або відмовитися від його підписання у письмовій формі, направивши виконавцю свої обґрунтовані письмові зауваження або коментарі до змісту отриманого від виконавця Акту приймання-передачі послуг.

Якщо протягом 7 (семи) робочих днів з дня отримання акту приймання-передачі послуг замовник не підписав такий Акт приймання-передачі послуг, або не повідомив виконавця про відмову від його підписання у передбаченому даним договором порядку, зазначений акт приймання-передачі послуг вважається узгодженим та затвердженим замовником, а вказані в такому акті послуги надані виконавцем належним чином та прийняті замовником (п. 2.5. Договору).

Відповідно до п.5.1. Договору, вартість послуг визначається за календарний місяць, за виключенням періоду липень-серпень 2019 року. Вартість послуг за період липень-серпень 2019 року визначається відповідно до пункту 1.5.1. цього договору. Вартість послуг за періоди починаючи з 01.09.2019 буде визначена сторонами до 01.10.2019.

У п. 5.2. Договору, сторони домовились, що виконавцем можуть бути понесені додаткові витрати, пов`язані з виконанням договору, що не передбачені в п. 5.1. розділу 5 цього Договору і які безпосередньо пов`язані з підтриманням належного технічного стану обладнання складу, котрі повинні бути відшкодовані йому замовником.

Сторони погодили що для оперативного вирішення технічних питань, пов`язаних з функціонуванням складу, замовник протягом строку дії договору, перераховує виконавцю авансовий платіж у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч гривень), який використовується виключно для вирішення оперативних питань щодо забезпечення та підтримання належного технічного (робочого) стану обладнання складу (пп.5.2.1. Договору).

Замовник зобов`язаний оплатити вартість послуг виконавця, визначену у п. 5.1. розділу 5. цього договору протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі послуг за звітний місяць. (п. 5.3. Договору).

У відповідності до п. 6.1. Договору у разі необхідності замовник надасть виконавцю право на укладення від імені замовника договорів про надання послуг зі зберігання палива, на погоджених із замовником умовах.

Для реалізації пункту 6.1. цього договору замовник делегує у встановленому законом порядку виконавцю повноваження щодо укладання договорів послуг зберігання нафтопродуктів (п.6.2. Договору).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2019. Відповідно до частини третьої статті 631 Цивільними кодексу України сторони домовилися, що умови договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення, а саме з 01.07.2019.

Додатковою угодою № 2 сторони дійшли згоди викласти пункти 1.5.1., 5.1. у наступній редакції:

п.1.5.1. Вартість послуг виконавця визначається як затрати понесені виконавцем у зв`язку з наданням послуг з врахуванням прибутку у розмірі 10 відсотків. Калькуляція вартості послуг буде погоджена сторонами до 30.09.2019.

Враховуючи що доходи та розходи від операцій з зберігання палива відносяться до доходів та розходів замовника, розрахунок за надані послуги буде здійснюватися з врахуванням доходу отриманого виконавцем, за зберігання палива та відповідних затрат понесених виконавцем пов`язаних з зберіганням палива та інших доходів пов`язаних з використанням складу. Вартість надання послуг визначається щоквартально. Періодом надання послуг є квартал. Допускається проведення взаємозаліків.

п. 5.1. Вартість послуг визначається за календарний квартал. Вартість послуг визначається відповідно до пункту 1.5.1. цього Договору. Вартість послуг щоквартально повинна бути погоджена сторонами до 5 числа місяця наступного за звітним кварталом, про що підписується відповідна додаткова угода.

Також у пункті 2 Додаткової угоди № 2 сторони вирішили доповнити Договір пунктом 5.5. у наступній редакції:

Замовник сплачує аванс за надані послуги у період з 01.07.2019 - 30.09.2019 у розмірі 900 000 грн до 30.09.2019.

Сторони відповідно до пункту 1.5.1. договору до 05.10.2019 визначать вартість послуг за вищезазначений період.

Додатковою угодою № 3 від 30.10.2019 сторони виклали пункт 1.5.1. договору у наступній редакції:

Вартість послуг виконавця визначається як затрати понесені виконавцем у зв`язку наданням послуг з врахуванням прибутку у розмірі 10 відсотків. Калькуляція вартості послуг буде погоджена сторонами до 05.11.2019.

Враховуючи що доходи від операцій з зберігання палива відносяться до доходів та витрат замовника, розрахунок за надані послуги буде здійснюватись з врахуванням доходу отриманого виконавцем за зберігання палива та відповідних витрат понесених виконавцем пов`язаних з зберіганням палива та інших доходів пов`язаних із використанням складу.

Обліковим періодом надання послуг по договору є чотири календарні місяці, якщо сторони не визначать інше. Допускається проведення взаємозаліків.

Також у Додатковій угоді сторони дійшли згоди викласти пункт 5.1. Договору в наступній редакції:

Вартість послуг визначається відповідно до п.1.5.1 цього Договору та повинна бути погоджена сторонами до 5 числа місяця наступного за звітним чотирьохмісячним періодом, про що підписується відповідна додаткова угода.

Додатковою угодою № 3 сторони дійшли згоди виключити пункт 5.2.1., пункт 5.2.2 та пункт 5.5. Договору.

Згідно із Додатком від 05.11.2019 до Додаткової угоди сторонами погоджено вартість послуг за період з 01.07.2019 по 31.10.2019 в калькуляції вартості послуг з операційного обслуговування функціонування складу нафтопродуктів.

У відповідності із Калькуляцією у період з 01.07.2019 по 31.10.2019 доходи становлять 278 8430,27 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що оскільки ДП "Антонов" являється власником складу і надавачем послуг з приймання, зберігання, відпуску нафтопродуктів, то грошові кошти (доходи), одержані від фізичних та/або юридичних осіб (плата за зберігання), належать позивачу, про що також визначено в абзаці 2 пункту 2 Додаткової угоди № 3 від 30.10.2019 до Договору.

У зв`язку із наведеним, визначена у Калькуляції вартість доходів у сумі 278 8430,27 грн належить позивачу та підлягає сплаті відповідачем на користь позивача.

25.02.2020 позивач направив відповідачу вимогу № 126/2351-20 від 24.02.2020, у якій позивач вимагав у семиденний строк з моменту отримання вимоги перерахувати на його рахунок грошові кошти в розмірі 2 788 430,27 грн як дохід, отриманий за зберігання нафтопродуктів на складі позивача.

У відповіді на вимогу (вих. № від 05.03.2020), відповідач зазначив, що вимога позивача про сплату грошових коштів в розмірі 2 788 430,27 грн не відповідає умовам договору.

Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від повернення позивачу грошових коштів (доходів), отриманих за зберігання нафтопродуктів на складі в розмірі 278 8430,27 грн, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 2 788 430,27 грн як дохід, отриманий за зберігання нафтопродуктів у період з 01.07.2019 по 31.10.2019, а також 3% річних у сумі 6 875,70 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

За змістом положень ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Із аналізу зазначеної статті вбачається, що сторонами договору про надання послуг є замовник і виконавець.

Згідно із ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, 15.08.2019 між Державним підприємством "Антонов", як замовником та ТОВ "Паладіум Плюс", змінено найменування на ТОВ "Кланторг" було Договір № 9.2405.2019 про надання послуг з операційного обслуговування функціонування складу нафтопродуктів за умовами якого відповідач надає позивачу послуги з операційного обслуговування функціонування складу нафтопродуктів - цілісного майнового комплексу, який розташований за адресою: Київська область, смт. Гостомель, вул. Автошляхова, 1-А та належить на праві власності позивачу, а також інші пов`язані з цим послуги, визначені в даному договорі. У свою чергу позивач, за умовами договору, взяв на себе зобов`язання приймати надані відповідачем послуги та оплачувати на умовах та у порядку, що передбачені цим договором.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у розділі другому Договору сторони погодили порядок передачі та приймання послуг; ціну договору та порядок розрахунків сторони визначили у розділі 5 Договору.

Крім того, у п. 1.5.1. Договору (у редакції Додаткової угоди № 3 від 30.10.2019) сторонами визначено, що вартість послуг відповідача визначається як затрати понесені відповідачем у зв`язку наданням послуг з врахуванням прибутку у розмірі 10 відсотків. Калькуляція вартості послуг буде погоджена сторонами до 05.11.2019.

Враховуючи що доходи від операцій з зберігання палива відносяться до доходів та витрат позивача, розрахунок за надані послуги буде здійснюватись з врахуванням доходу отриманого відповідачем за зберігання палива та відповідних витрат понесених відповідачем пов`язаних з зберіганням палива та інших доходів пов`язаних із використанням складу.

В свою чергу, п. 5.1. Договору (у редакції Додаткової угоди № 3 від 30.10.2019) сторони визначили, що вартість послуг визначається відповідно до п.1.5.1 цього Договору та повинна бути погоджена сторонами до 5 числа місяця наступного за звітним чотирьохмісячним періодом, про що підписується відповідна додаткова угода.

Згідно із Додатком від 05.11.2019 до Додаткової угоди сторонами погоджено вартість послуг за період з 01.07.2019 по 31.10.2019 в калькуляції вартості послуг з операційного обслуговування функціонування складу нафтопродуктів.

У відповідності із Калькуляцією у період з 01.07.2019 по 31.10.2019 доходи становлять 278 8430,27 грн.

Як вбачається зі змісту Договору, сторонами погоджено порядок визначення вартості послуг відповідача (пп.1.5.1. Договору), порядок та строки оплати (розділ 5) наданих відповідачем послуг.

Натомість умови Договору не містять положень щодо обов`язку відповідача здійснювати повернення позивачу доходів від операцій з зберігання палива.

Водночас, будь - яких умов щодо порядку, строків повернення відповідачем позивачу доходів від операцій зі зберігання палива у Договорі сторонами погоджено не було.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не надано суду додаткових угод до Договору чи інших договорів, якими б сторонами було врегульовано строк та порядок повернення відповідачем позивачу доходів від операцій з зберігання палива.

При цьому, як вірно було зазначено місцевим господарським судом, у матеріалах справи відсутні будь-які первинні документи на підтвердження наданих відповідачем та отриманих позивачем послуг.

Частиною першою статті 134 Господарського кодексу України передбачено, що прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Згідно із ч. 1 ст. 142 Господарського кодексу України прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Калькуляцією від 05.11.2019 визначено вартість послуг з операційного обслуговування функціонування складу нафтопродуктів, однак первинних документів на підтвердження визначених у додатку від 05.11.2019 до додаткової угоди сум, у тому числі суми доходів, матеріали справи не містять.

Доказів на підтвердження дійсного доходу позивача у результаті надання послуг з операційного обслуговування функціонування складу нафтопродуктів у спірний період позивачем суду не надано.

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення позивачем дій спрямованих на погодження сторонами порядку повернення доходів від операцій з зберігання палива.

Доказів того, що позивач звертався з вимогами та позовом до відповідача про спонукання останнього до виконання зобов`язань, визначених пунктом 2.1. Договору, щодо надання позивачу Актів надання-послуг, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Оскільки сторонами не врегульовано особливостей повернення позивачу доходів від операцій з зберігання палива, наразі у відповідача відсутній обов`язок здійснювати оплату на користь позивача суму грошових коштів, що становить суму доходів.

За змістом ч. 1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Положеннями ч.ч 1,2 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Приписами частини другої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

У відповідності до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач у відповідності наведених приписів процесуального закону не довів суду належними доказами наявності у відповідача зобов`язання здійснити повернення доходів від операцій з зберігання палива, а також суму такого доходу.

За змістом ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наразі у відповідача відсутні підстави для повернення позивачу грошових коштів (доходів), отриманих за зберігання нафтопродуктів на складі в розмірі 2 788 430,27 грн.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду ( ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Відтак, виходячи із приписів ст. 4 ГПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Оскільки на час звернення до суду та розгляду справи у відповідача відсутнє зобов`язання з повернення суми доходів, отриманих за зберігання нафтопродуктів на складі в розмірі 2 788 430,27 грн, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що права позивача у даному випадку не порушені з боку відповідача.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 2 788 430,27 грн як дохід, отриманий за зберігання нафтопродуктів у період з 01.07.2019 по 31.10.2019 задоволенню не підлягають.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення основної суми заборгованості, у задоволенні похідних позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 6 875,70 грн також слід відмовити.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених позивачем апеляційній скарзі

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про наявність підстав для стягнення з відповідача 2 788 430,27 грн та штрафних санкцій, оскільки умови Договору не містять положень щодо обов`язку відповідача здійснювати повернення позивачу доходів від операцій зі зберігання палива.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволені позову, у зв`язку з його недоведеністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 у справі № 910/6225/20, та, відповідно, апеляційна скарга ДП "Антонов" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Антонов" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 у справі № 910/6225/20 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Справу № 910/6225/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано -19.04.2021.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова