РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.04.2021Справа № 921/773/20

За позовом ОСОБА_1

до Національної поліції України та Регіонального відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях

про визнання протиправними дії, скасування рішень та зобов`язання вчинення певних дій

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Лук`янчук Д.Ю.

Представники сторін:

від позивача - Кошик М.Й.;

від відповідача 1- Кузьмін О.В.;

від відповідача 2- Губський В.М.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 17.12.2020 передано за підсудністю на розгляд до Господарського суду міста Києва указаний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) про:

- визнання протиправними та незаконними дії Національної поліції України (далі - відповідач-1) щодо відмови у наданні згоди про включення до переліку об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, нежитлового приміщення загальною площею 299,3 кв.м, яке розташоване в адмінбудинку літ. А за адресою: вул. Галицька, 55 м. Бучач Тернопільської області та перебуває на балансі Управління поліції охорони у Тернопільській області (далі - Приміщення);

- визнання протиправною та скасування відмови Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (далі - Регіональне відділення Фонду, відповідач-2) щодо включення до переліку об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, вказаного Приміщення;

- зобов`язання Регіонального відділення Фонду включити до переліку об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, це Приміщення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач-2, як балансоутримувач Приміщення, неправомірно та безпідставно не надав згоду про включення Приміщення до переліку об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, а відповідач-1 так само неправомірно відмовив позивачу в такому включені Приміщення до переліку об`єктів малої приватизації, оскільки позивач є орендарем цього Приміщення вже понад 22 роки, і зазначене приміщення не використовується відповідачем-2 для здійснення своїх функцій та встановлених законодавством завдань.

Крім того, позивач вважає, що протиправні дії відповідачів про відмову у включені Приміщення до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, порушує права позивача як потенційного покупця (суб`єкта приватизації) та суперечать принципам і меті приватизації, які визначені Законом України «Про приватизацію державного та комунального майна».

Відповідач-1 позов не визнав з тих підстав, що оскільки відповідач-2 як орган, уповноважений управляти державним майном, на його запит надав мотивовану відмову включити Приміщення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, то відповідач-1 правомірно, на підставі частини 9 статті 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», відмовив позивачу включити Приміщення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації.

Відповідач-1 також зазначив, що у Регіонального відділення Фонду відсутні повноваження щодо включення спірного об`єкта до відповідного переліку, позаяк такі переліки формуються та затверджуються виключно Фондом державного майна України.

Відповідач-2 позов також не визнав. Свою відмову у наданні згоди щодо включення Приміщення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, відповідач-2 мотивує тим, що балансоутримувач Управління поліції охорони в Тернопільській області планує у зв`язку з розширенням надання охоронних послуг та збільшення присутності поліції охорони на території обслуговування використовувати це Приміщення для виконання встановлених законодавством завдань.

Відповідач-2 також повідомив суд, що позивач наразі орендує лише частину цього Приміщення, а саме 17/100 - приміщення « 1-9» загальною площею 51,7 кв.м.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов у повному обсязі заявлених вимог, а представники відповідачів проти позову заперечували з вищевикладених мотивів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши у судовому засіданні докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Приміщення було передано зі сфери управління Міністерства внутрішніх справ України до сфери управління Національної поліції України на підставі наказів Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України від 31.03.2016 № 232/374 та від 01.06.2016 № 451/459, акта приймання-передачі майна б/н від 18.04.2016, та є об`єктом права державної власності.

Позивач є орендарем частини Приміщення загальною площею 51,7 кв.м. з 10.02.1998, що підтверджується копією договору оренди приміщення від 10.02.1998, який припинив свою чинність 10.02.2000.

З матеріалів справи слідує, що між Регіональним віддаленням Фонду державного майна України по Тернопільській області (правонаступником майна, прав та обов`язків, якого є Регіональне відділення Фонду) та позивачем також укладались такі договори оренди:

- 24.09.2004 укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №87, відповідно до умов, якого позивачу передано в строкове платне користування державне нерухоме майно: одну кімнату на 1-му поверсі в адмінбудинку загальною площею 51,7 кв.м. за адресою: Тернопільська область, м. Бучач. вул. Галицька. 35, що знаходилось на балансі Відділу державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області. Даний Договір припинив свою дію 23.07.2006;

- 18.04.2006 укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 259 (далі - Договір оренди), відповідно до умов якого позивачу передано в строкове платне користування державне нерухоме майно: 17/100 частини Приміщення, а саме: « 1-9» приміщення загальною площею 51,7 кв.м. за адресою: Тернопільська область, м. Бучач, вул. Галицька, 35, що знаходиться на балансі Управління поліції охорони в Тернопільській області. Договір оренди (в редакції договору про внесення змін і доповнень до нього від 18.05.2017) діє до 18.04.2022;

- 30.11.2010 укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 699, відповідно до якого (з урахуванням внесених додатковими угодами №№ 1-5 змін) позивачу передавалося в строкове платне користування державне нерухоме майно: нежитлове приміщення загальною площею 160,2 кв.м. за адресою: Тернопільська область, м. Бучач, вул. Галицька. 35, що знаходиться на балансі Управління поліції охорони в Тернопільській області. Договір припинив свою дію 28.02.2021.

Відповідно до пункту 2.2. Договору оренди (що наразі є діючим) передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це майно. Власником залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди.

Згідно з пунктом 7.3 цього Договору оренди визначена заборона приватизації, суборенди та переходу права власності на орендоване майно третім особам.

Суд зазначає, що умовами пункту 7.5 вище вказаного договору оренди від 30.11.2010 також передбачалася заборона приватизації, суборенда та перехід права власності на орендоване майно третім особам.

Таким чином, на сьогоднішній день позивач на підставі Договору оренди строково та платно користується 17/100 спірного Приміщення загальною площею 51,7 кв.м., що знаходиться на балансі Управління поліції охорони в Тернопільській області та перебуває в управлінні відповідача-2.

Ці обставини підтверджуються копіями наведених договорів оренди (з урахуванням договорів про внесення змін і доповнень та додаткових угод до них), інформацією з Реєстру чинних договорів оренди, розміщеного на сайті Фонду державного майна України, та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного майна регулюються Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Статтею 1 цього Закону передбачено, що органи приватизації - Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, органи приватизації територіальних громад. Приватизація державного або комунального майна (далі - приватизація) - платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями.

Частинами 1, 2 статті 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України.

Крім передбачених частиною третьою цієї статті випадків, приватизації не підлягають казенні підприємства та об`єкти, необхідні для виконання державою своїх основних функцій, для забезпечення обороноздатності держави, та об`єкти права власності Українського народу, майно, що становить матеріальну основу суверенітету України, зокрема: майно органів державної влади та органів місцевого самоврядування, майно Збройних Сил України (військове майно), Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, сил цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, правоохоронних органів та податкових органів, митних органів, що безпосередньо забезпечує виконання зазначеними органами встановлених законодавством завдань, майно закладів охорони здоров`я системи екстреної медичної допомоги.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» у разі якщо майно органів державної влади та органів місцевого самоврядування, майно державних підприємств, що належать до сфери управління органів державної влади та органів місцевого самоврядування, Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, сил цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної кримінально-виконавчої служби України, правоохоронних органів та податкових органів, митних органів безпосередньо не забезпечує виконання зазначеними органами встановлених законодавством завдань, таке майно є об`єктами, що підлягають приватизації.

Частиною 3 статті 11 цього Закону передбачено, що переліки об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, затверджуються Фондом державного майна України.

Уповноважені органи управління державним майном або корпоративними правами, управління яких вони здійснюють, за результатами аналізу господарської діяльності суб`єктів господарювання подають щороку до 1 жовтня державним органам приватизації пропозиції стосовно включення об`єктів права державної власності до переліку об`єктів, що підлягають приватизації на наступний рік, разом з висновками щодо прогнозованої суми надходження коштів від приватизації запропонованих до переліків об`єктів та прогнозом соціально-економічних наслідків приватизації в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 5 статті 11 вказаного Закону).

Згідно з частиною 7 статті 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» заяви про включення об`єктів права державної власності до відповідного переліку об`єктів великої або малої приватизації, що підлягають приватизації, подаються потенційними покупцями до державних органів приватизації за місцезнаходженням об`єкта, що приватизується, у порядку, що встановлюється Фондом державного майна України.

Державні органи приватизації протягом трьох днів після надходження заяви звертаються щодо надання згоди на включення такого об`єкта до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, до уповноважених органів управління державним майном, крім випадків, коли орган приватизації є уповноваженим органом управління державним майном або уповноважений орган управління самостійно ініціював включення такого об`єкта до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації.

Уповноважені органи управління державним майном надають згоду на приватизацію об`єкта державної власності або вмотивовану відмову протягом 15 днів з моменту надходження звернення від державних органів приватизації.

Частиною 8 статті 11 цього Закону передбачено, що державні органи приватизації протягом 30 днів розглядають заяви та приймають рішення щодо включення до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, і в п`ятиденний строк письмово повідомляють про це заявника, підприємство, що приватизується (балансоутримувача об`єкта), а також відповідний уповноважений орган управління.

З матеріалів справи слідує, що 25.08.2020 на адресу Управління забезпечення реалізації повноважень у Тернопільськіі області Регіонального відділення Фонду надійшла заява від позивача (вх. Управління від 25.08.2020 №18/01382) про включення як об`єкта права державної власності до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, а саме: Приміщення загальною площею 299,3 кв.м. (реєстраційний номер 12).

Регіональне відділення Фонду листами від 28.08.2020 № 10-111-01649 та від 17.09.2020 № 10-111-01803 зверталося до відповідача-1 з проханням розглянути питання щодо включення вказаного вище об`єкта державної власності до Переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році.

Відповідачем-2 листом від 13.10.2020 №12856/09/31-2020 повідомив відповідача-1, що заперечує щодо включення Приміщення до Переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році, оскільки зазначене нерухоме майно використовується балансоутримувачем для виконання встановлених законодавством завдань.

Так, відповідач-2 зазначив, що у зв`язку з розширенням надання охоронних послуг та збільшенням присутності поліції охорони на території обслуговування у балансоутримувача виникла необхідність використання цих приміщень для виконання встановлених законодавством завдань, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями листа Департаменту поліції охорони від 25.09.2020 № 3883/43/01-2020, висновку балансової комісії Управління поліції охорони в Тернопільській області та протоколу № 15 засідання балансової комісії УПО в Тернопільській області від 16.09.2020.

Відповідно до частини 9 статті 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» відмова державними органами приватизації у включенні до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, можлива зокрема у разі вмотивованої відмови органу, уповноваженого управляти державним майном, у погодженні щодо включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації.

Тому, відповідач-1 листом від 16.10.2020 №18-111-02031 повідомив позивача про вищевказане рішення відповідача-2.

Аналіз положень статей 3, 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» щодо формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації дає підстави для висновку, що для включення майна, яке належить зокрема правоохоронним органам в перелік на приватизацію не достатньо лише заяви потенційного покупця, але потрібен і висновок уповноваженого органу що таке майно не забезпечує виконання зазначеними органами встановлених законодавством завдань і подальше його використання не планується.

Віідповідач-2, як уповноважений орган управління спірним майном, вказав, що зазначене нерухоме майно використовується балансоутримувачем для виконання встановлених законодавством завдань, а відтак підстави для визнання протиправною та скасування відмови відповідача-1 щодо включення до переліку об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, Приміщення суд не вбачає.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Законом.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем, у супереч вимогам статей 13, 74 ГПК України, належними засобами доказування не доведено суду своїх позовних вимог, а також не спростовано обставин на які посилаються відповідачі на обґрунтування своїх заперечень на позов.

Інші доводи сторін, наведені у наданих суду заявах по суті справи, усних та письмових поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 15.04.2021.

Суддя Р.Б. Сташків