ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2021 справа № 914/449/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Коельнер - Україна», м. Львів
до відповідача:Приватного підприємства «Радован», м. Львів,
про: стягнення заборгованості в розмірі 15 066,57 грн
Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання Х.Л. Лащ

За участю представників сторін:

від позивача: Н.В. Оліярник представник;

від відповідача: не з`явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коельнер - Україна» до Приватного підприємства «Радован» про стягнення заборгованості в розмірі 15 066,57 грн.

Ухвалою суду від 01.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 22.03.2021. В подальшому, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, розгляд справи по суті відкладено на 19.04.2021.

В судовому засіданні представник позивача, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки щодо своєчасної та повної оплати за відвантажений товар.

В судове засідання 19.04.2021 представник відповідача не з`явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом. Причини неявки в судове засідання не повідомив, вимог ухвали суду від 01.03.2021 не виконав.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 01.03.2021 була направлена судом 01.03.2021 рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Конверт з ухвалою суду від 01.03.2021, надісланий на адресу відповідача, повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою про причину повернення (досилання): «за закінченням встановленого строку зберігання».

За результатом судового засідання 22.03.2021, у зв`язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, судом, 24.03.2021 надіслано на адресу відповідача рекомендованим листом ухвалу виклик від 22.03.2021.

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 5 березня 2009 р. № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п. 116 розділу «Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів» постанови КМУ від 5 березня 2009 р. № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.

Відповідно до п. 116 розділу «Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів» постанови КМУ від 5 березня 2009 р. № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

З пунктів 99 та 116 указаних Правил вбачається, що повернення поштою рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання» можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або його уповноваженому представнику (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував - не звернувся на пошту для отримання судової повістки, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і лише після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвали суду, надісланої рекомендованим листом, відповідачем та повернення її до суду з відміткою: «за закінченням встановленого строку зберігання» є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо їх належного отримання, тобто, є власною волею відповідача.

Судом, також, враховано те, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Однак, відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

В судовому засіданні 19.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, між Приватним підприємством «РАДОВАН» (далі - відповідач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЕЛЬНЕР-УКРАЇНА» (далі - позивач, постачальник) було укладено Договір поставки № КУ-0209/19ТК від 05.06.2019 року (надалі-Договір).

Відповідно до умов Договору, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця - засоби кріплення, інструмент та комплектуючі, інші непродовольчі товари (надалі - Товар), а Покупець бере на себе зобов`язання прийняти і оплатити за нього в строки і на умовах даного Договору. Найменування, асортимент, кількість, ціна та загальна вартість Товару, що постачається, встановлюється Сторонами у видаткових накладних, які є невід`ємними частинами даного Договору. Товар, що становить предмет Договору, відповідає стандартам, технічним умовам, що звичайно ставляться до Товару такого виду.

Оплату за відвантажений товар ПП «РАДОВАН» відповідно до п.4.2. Договору, здійснював на умовах відтермінування оплати, а саме, Покупець оплачує поставлену Постачальником партію Товару за ціною, передбаченою у документах, погоджених Сторонами відповідно до п. 1.2. цього Договору, у безготівковій формі протягом 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання Товару.

На виконання договірних зобов`язань, Позивач за період 16.10.2019 по 08.11.2019 року здійснив поставку Відповідачу засобів кріплення, інструменту та комплектуючих, інших непродовольчих товарів на загальну суму - 15 364,11 грн згідно:

Видаткова накладна - КУ19-014502 від 16.10.2019- на суму - 860,88 грн;

Видаткова накладна - КУ 19-015242 від 28.10.2019-на суму - 3 007,20 грн;

Видаткова накладна - КУ 19-015294 від 29.10.2019- на суму - 4 704,00 грн;

Видаткова накладна - КУ19-015378 від 30.10.2019 - на суму -1 659, 00 грн;

Видаткова накладна - КУ 19-015618 від 01.11.2019 - на суму -727,06 грн;

Видаткова накладна - КУ19-015768 від 06.11.2019- на суму -1 773,47 грн;

Видаткова накладна - КУ 19-016000 від 08.11.2019-на суму -2 632,50 грн.

Як зазначає позивач, відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар на загальну суму 3 868,04 грн.

До позовної заяви долучено підписаний Відповідачем Акт звірки взаєморозрахунків станом від 27.02.2020 за період 01.10.2019 року - 27.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЕЛЬНЕР-УКРАЇНА» та Приватним підприємством «РАДОВАН» на суму заборгованості 11496,07 грн.

Однак, Відповідач не виконав взятого на себе Договором зобов`язання по своєчасній та повній оплаті Товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, з метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, відповідачу направлено претензію вих. № КУ-2004-94 від 03.04.2020 та претензію № КУ-2010-236 від 01.10.2020 року з вимогою про погашення заборгованості і оплати грошових коштів у зв`язку з поставкою Товару, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами надіслання.

Докази отримання відповіді на претензію та погашення заборгованості за поставлений товар в матеріалах справи відсутні, що і стало причиною звернення до суду з матеріально правовою вимогою про стягнення з Приватного підприємства «Радован» боргу за поставлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Коельнер - Україна» товар в розмірі 11 496,07 грн.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що за порушення строків оплати фактично поставленої партії Товару, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми заборгованості, за кожен день протермінування оплати.

Згідно пункту 5.5. Договору сума боргу підлягає сплаті Покупцем з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу.

Відтак, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу за поставлений товар в розмірі 11496,07 грн, суму пені (неустойки) за прострочення строку оплати товару за період з 12.11.2019 року по 16.02.2021 рік, що складає 2 424,13 грн, 3 % річних у сумі - 432,89 грн та суму інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 713,47 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтовані та підлягають до часткового задоволення.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки № КУ-0209/19ТК від 05.06.2019.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Оплату за відвантажений товар ПП «РАДОВАН» відповідно до п.4.2. Договору, здійснював на умовах відтермінування оплати, а саме, Покупець оплачує поставлену Постачальником партію Товару за ціною, передбаченою у документах, погоджених Сторонами відповідно до п. 1.2. цього Договору, у безготівковій формі протягом 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання Товару.

Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Відтак, на виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем було отримано товар, що підтверджується підписом представника відповідача на видаткових накладних.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив часткову оплату за поставлений позивачем товар.

Відтак, сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором становить 11 496,07 грн, що підтверджується підписаним актом звірки взаєморозрахунків станом за період

01.10.2019 року-27.02.2020 року.

Оскільки відповідач не довів перед судом належного виконання взятого на себе зобов`язання щодо оплати вартості товару у повному розмірі, то вимоги позивача про стягнення з відповідача 11496,07 грн заборгованості підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється належним чином проведеним виконанням.

Відповідно до ст.251, 252 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Щодо вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, то суд встановив наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пункту 5.5. договору передбачає, що сума боргу підлягає сплаті Покупцем з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу.

Позивачем нараховано відповідачу 3 % річних в розмірі 432,90 грн та інфляційне збільшення в розмірі 713,47 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення трьох відсотків річних в сумі 432,90 грн - суд, перевіривши розрахунок позивача, зазначає, що такий здійснено арифметично неправильно. Відтак, провівши власний розрахунок, суд дійшов висновку про підставність задоволення трьох відсотків річних у сумі 431,95 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 713,47 грн інфляційних втрат - суд перевіривши поданий позивачем розрахунок, вважає обґрунтованим нарахування інфляційних втрат в сумі 828,40 грн. Однак, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 713,47 грн, в межах заявлених позовних вимог.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 2424,13 грн пені - суд перевіривши поданий позивачем розрахунок розміру пені, встановив наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що за порушення строків оплати фактично поставленої партії Товару, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми заборгованості, за кожен день протермінування оплати.

З огляду на вимоги ст. 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно здійснює перерахунок, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем) (п. 59 постанови палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду ВС від 16.03.2020 № 922/1658/19).

Позивачем нараховано відповідачу 2 424,13 грн - пені за період з 12.11.2019 року по 16.02.2021.

Як встановлено судом вище, зобов`язання з оплати коштів за товар мало бути виконано відповідачем відповідно до умов п. 5.2 договору в період:

1. по 12.11.2019 за накладною від 29.10.2019,

2. по 13.11.20219 за накладною від 30.10.2019,

3. по 15.11.2019 за накладною від 01.11.2019,

4. по 20.11.2019 за накладною від 06.11.2019,

5. по 22.11.2019 за накладною від 08.11.2019.

Згідно із ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, Відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, з 13.11.2019, 14.11.2019, 16.11.2019, 21.11.2019 та 23.11.2019 відповідно.

В силу приписів ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 3 ст. 254 ЦК України).

Умовами укладеного між сторонами договору поставки не передбачено нарахування пені поза межами шестимісячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України.

За таких обставин, позивачем безпідставно здійснено нарахування пені по 16.02.2021 року, оскільки шестимісячний строк нарахування пені по останній видатковій накладній закінчився 23.05.2020.

Суд не може виходити за межі позовних вимог, в тому числі заявленого позивачем періоду нарахування пені. Оскільки, нарахування пені за період по 16.02.2021 року є безпідставним та не відповідає положенням ч. 6 ст. 232 ГК України та умовам п. 5.2 договору, судом відмовлено в задоволенні вимоги позивача про стягнення пені, у зв`язку з безпідставністю нарахування пені саме у визначений позивачем період (відсутність порушеного права).

Так, суд здійснивши перерахунок розміру пені в межах допустимого шестимісячного строку з моменту виникнення прострочення, вважає обґрунтованим нарахування пені в розмірі 1 345,21 грн.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, та такими що підлягаю до задоволення частково.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 2107,30 грн.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «РАДОВАН» (79022, Львівська область, місто Львів, вул. Городоцька, будинок 251; ідентифікаційний код юридичної особи - 42566749) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЕЛЬНЕР-УКРАЇНА» (79035, м. Львів, вул. Півколо, б. 14; ідентифікаційний код юридичної особи - 30478644) заборгованість у розмірі 13986,70 грн, з яких: 11 496,07 грн заборгованість за отриманий товар, 1345,21 грн -пеня, 713,47 грн - інфляційних втрат, 431,95 грн - 3% річних та 2107,30 грн відшкодування витрат судового збору.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV Господарським процесуальним кодексом України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.04.2021.

Суддя Н.Є. Березяк