ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р. Справа№ 910/13259/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 13.04.2021 року у справі №910/13259/20 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.Р. "Автотехсервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020, повний текст якого складено 29.12.2020

у справі №910/13259/20 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.Р. "Автотехсервіс"

до Приватного акціонерного товариства "Київський електротехнічний завод "Транссигнал"

про зобов`язання не чинити перешкод, припинення дій, зменшення розміру орендних платежів.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Б.Р. "Автотехсервіс" (далі - ТОВ "Б.Р. "Автотехсервіс", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Київський електротехнічний завод "Транссигнал" (далі - ПрАТ "КЕЗ "Транссигнал", відповідач) про:

- зобов`язання ПрАТ "КЕЗ "Транссигнал" усунути перешкоди в користуванні орендованими приміщеннями на підставі договорів оренди від 15.04.2013 № 205, від 04.01.2016 № 213 та договору про відшкодування витрат на утримання майна та надання комунальних послуг від 14.05.2010 №184, припинення дій з відключення електроживлення до орендованих приміщень та відновлення становища шляхом поновлення електропостачання до приміщень будівлі ливарного цеху, площею 320,20 кв.м. та 94,5 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 97;

- зменшення розміру орендних платежів за Договорами оренди від 15.04.2013 № 205 та від 04.01.2016 № 213 на 80% за період з січня 2020 року по вересень 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані учиненням перешкод з боку відповідача у користуванні предметами оренди за договорами № 205 від 15.04.2013, № 213 від 04.01.2016 та № 184 від 14.05.2010, припиненням електроживлення в орендованих приміщеннях.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.12.2020 у справі № 910/13259/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у позові через відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог, зокрема, позивач не надав до суду належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо було б встановити, що позивач не користувався орендованими приміщення у спірний період за відсутності електроживлення; звертаючись до суду з вимогою про зменшення орендної плати на 80% позивач не обґрунтував ні розміру нарахованої відповідачем плати, ні здійснених позивачем оплат у спірний період, ні належних підстав та причин для зменшення орендної плати саме на 80% .

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2020 та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. На переконання скаржника, суд неповно та неправильно встановив обставини, які мають значення для справи через необґрунтовану відмову у задоволенні клопотання у витребуванні доказів та неправильного дослідження наявних доказів, порушив норми матеріального та процесуального права.

Зокрема скаржник вважає, що станом на 04 лютого 2020 року заборгованість за електроенергію була відсутня, а тому підстав для відключення від електропостачання відповідач не мав; на момент звернення з позовом Договори оренди від 15.04.2013 № 205, від 04.01.2016 № 213 та від 14.05.2010 №184 були чинними, що надавало право позивачу скористатися захистом своїх прав та інтересів як орендаря; суд не врахував, що позивач має переважне право на продовження договорів оренди; наявність перешкод у користуванні майном призвело до зменшення доходів позивача, що є об`єктивною підставою для зниження орендної плати до 80 %; суд неправомірно відмовив у клопотанні про витребуванні доказів про підтвердження повноважень відповідача.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2021, справу № 910/13259/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєва М. Л. - головуючого судді; суддів: Тищенко А. І., Шаптали Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Б.Р. "Автотехсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі № 910/13259/20; розгляд скарги призначено на 24.02.2021 о 14 год 10 хв; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

23.02.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив від ПрАТ "КЕЗ "Транссигнал", у якому останнє зазначило, що прийняте судове рішення є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання 24.02.2021 не з`явився, своїх представників не направив. При цьому, на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи 24.02.2021 у зв`язку з відсутністю уповноваженого представника для представництва інтересів у засіданні.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.Р. "Автотехсервіс" про відкладення розгляду справи № 910/13259/20 задоволено, розгляд апеляційної скарги відкладено на 31.03.2021 на 13:45 год.

У зв`язку з перебуванням судді Тищенко А. І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем у відпустці з 31.03.2021 - 02.04.2021, за наслідками проведення перерозподілу справи відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 31.03.2021 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Б.Р. "Автотехсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі № 910/13259/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у вказаному вище складі та розгляд апеляційної скарги призначено на 13.04.2021 об 11 год 00 хв.

Скаржник наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 13.04.2020 не з`явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомили. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено дії з метою належного повідомленні їх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, беручи до уваги повторну неявку скаржника та те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою, а також нез`явлення їх не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності скаржника.

13.04.2021 представник ПрАТ "КЕЗ "Транссигнал" в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду першої інстанції, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.05.2010 Відкрите акціонерне товариство "Київський електротехнічний завод "Транссигнал", найменування якого надалі змінено на Приватне акціонерне товариство "Київський електротехнічний завод "Транссигнал"(Балансоутримувач) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Б.Р. "Автотехсервіс" (Орендар) уклали договір № 184 про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі - Договір № 184).

Згідно з умовами Договору Балансоутримувач надає Орендарю послуги з підтримання у робочому стані, обслуговування та здійснення поточного ремонту електромереж, мереж водопостачання та водовідведення, телефонних ліній, що проходять по території заводу до входу в орендовану будівлю; забезпечення перепускного режиму.

Натомість Орендар отримує послуги, сплачує їх вартість, відшкодовує Балансоутримувачу витрати з енергозабезпечення, включаючи послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, водопостачання та водовідведення (п. 1.4 Договору № 184).

Відповідно з п. 1.5 Договору № 184 в редакції додаткової угоди № 9 від 20.02.2017, Орендар компенсує Балансоутримувачу з 01.01.2017 витрати щодо податку на землю, обчисленого пропорційно займаної площі (320,2 кв.м, 266 кв.м та 94,5 кв.м.) - 8 093,52 грн в місяць.

Згідно з п. 3.1.1 Договору № 184 в редакції додаткової угоди № 12 від 01.03.2019, Орендар до 15 числа поточного розрахункового періоду здійснює попереднє відшкодування витрат на наступний розрахунковий період згідно з рахунком фактурою, а саме: споживання електроенергії, компенсації перетікання реактивної енергії платежем розміром 100% від обсягу електроенергії за попередній період, води та надання інших послуг по п. п. 2.1.5, 2.1.6 платежем розміром 100 % за попередній період.

Відповідно до п. 3.1.2 Договору № 184, оплата комунальних послуг за звітний місяць, включаючи фактично спожиту у звітному місяці (з урахуванням попередньої оплати) електричну енергію, здійснюється орендарем згідно з рахунком-фактурою шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Балансоутримувача не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним.

У п. 4.2.1 Договору № 184 в редакції додаткової угоди № 12 від 01.03.2019 визначено, що Орендар зобов`язується до 12 числа поточного розрахункового періоду здійснювати попередню оплату відшкодування витрат на наступний розрахунковий період згідно з рахунком фактурою, а саме: споживання електроенергії, компенсації перетікання реактивної енергії платежем розміром 100 % від обсягу електроенергії за попередній період, води та надання інших послуг по п. 2.1.5, 2.1.6 платежем розміром 100 % за попередній період.

Згідно з додатковою угодою від 12.02.2018 № 11 до Договору № 184 строк чинності договору продовжено до 30.11.2020.

Окрім того, 15.04.2013 Приватне акціонерне товариствоо "Київський електротехнічний завод "Транссигнал" (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Б.Р. "Автотехсервіс" (Орендар) укладено договір оренди № 205 (далі також - Договір № 205), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, виробничі приміщення будівлі ливарного цеху (надалі - майно), площею 320,2 кв.м, розміщене за адресою: м.Київ, вул. Жилянська, 97, що входить до статутного фонду ПрАТ КЕЗ "Транссигнал", вартість якого становить за експертною оцінкою станом на 29 лютого 2016 року 909760,00 грн без ПДВ. Майно передається в оренду під офіс.

Відповідно до п. 3.1 Договору № 205 в редакції додаткової угоди № 2 від 01.10.2016 орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України.

Розмір орендної плати за орендоване приміщення встановлюється на рівні 20 відсотків від експертної оцінки майна і становить 15 708,52 грн за серпень 2016 року, без урахування ПДВ. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначному чинним законодавством.

Додатковою угодою № 6 від 01.09.2019 п. 3.1 доповнено: «Розмір орендної плати - ринкова вартість (звичайна ціна) за орендоване приміщення становить 32020,00 грн за вересень 2019 року без урахування ПДВ. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначному чинним законодавством.».

Перерахування здійснюються Орендарем до 12 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції. Комунальні послуги, експлуатаційні витрати сплачуються Орендарем окремо на поточний рахунок Орендодавця відповідно до отриманих рахунків. (пункти 3.3, 3.4 договору № 205)

У п. 11.1 Договору № 205 дію договору визначено з 15.04.2013 по 14.04.2015, однак, додатковими угодами № 1, № 2, № 4, № 5 строк дії договору продовжувався.

Так, додатковою угодою № 5 від 12.02.2018 строк чинності Договору № 205 продовжено до 30.11.2020. Цією є ж угодою п. 11.5 договору викладено в такій редакції: «У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні щодо виконання умов договору, а саме наявності договору страхування, дозволу пожежної інспекції, договір може бути продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, які передбачені у договорі.».

На виконання умов Договору № 205 Орендодавець передав, а Орендар в свою чергу прийняв в користування об`єкт оренди за Актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 15.04.2013.

04.01.2016 ПрАТ "КЕЗ "Транссигнал" (Орендодавець) та ТОВ "Б.Р. "Автотехсервіс" (Орендар) уклали договір оренди № 213 (далі - Договір № 213).

Відповідно до умов Договору № 213 Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, частину виробничого приміщення будівлі ливарного цеху (надалі - майно), площею 94,5 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 97, що входить до статутного фонду ПрАТ КЕЗ "Транссигнал", вартість якого становить за експертною оцінкою станом на 01 вересня 2015 р. 268 500,00 грн без ПДВ. Майно передається в оренду для розміщення виробничих потужностей станції технічного обслуговування автомобілів.

Згідно з п. 3.1 Договору № 213 орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Розмір орендної плати за орендоване приміщення встановлюється на рівні 20 відсотків від експертної оцінки майна і становить 5 069,67 грн за листопад 2015 року (базовий місяць для нарахування орендної плати) без урахування ПДВ. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначному чинним законодавством.

Додатковою угодою № 5 від 01.09.2019 до Договору № 213 п. 3.1 доповнено: «Розмір орендної плати - ринкова вартість (звичайна ціна) за орендоване приміщення становить 9450,00 грн за вересень 2019 року без урахування ПДВ. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначному чинним законодавством.». Перерахування здійснюються Орендарем до 12 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції. Комунальні послуги, експлуатаційні витрати сплачуються Орендарем окремо на поточний рахунок Орендодавця відповідно до отриманих рахунків (пункти 3.3, 3.4 Договору № 213).

Згідно з додатковою угодою № 4 до Договору № 213 від 12.02.2018 строк чинності договору продовжено до 30.11.2020, а п. 11.5 Договору № 213 викладено в такій редакції: «У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за договором і при наданні щодо виконання умов договору, а саме наявності договору страхування, дозволу пожежної інспекції, договір може бути продовжений на той самий термін і на тих самих умовах, які передбачені у договорі».

Як підставу для звернення з позовом до суду позивач вказав, що 31.01.2020 відповідач здійснив відключення від електропостачання орендованих приміщень з підстав наявності заборгованості з оплати за надані послуги за Договором № 184. На переконання позивача, з огляду на те, що станом на 04.02.2020 заборгованість за комунальні послуги відсутня, підстав для відключення електропостачання не було.

Позивач вважає, що відповідач чинить перешкоди в користуванні орендованим майном та вчиняє дії з припинення електроживлення до орендованих приміщень, що є перешкодою для повноцінної роботи та використання приміщень згідно з цільовим призначенням. При цьому, обладнання, яке знаходиться в орендованих приміщеннях, позивач не має можливості використовувати за призначенням.

З огляду на наведені обставини, ТОВ "Б.Р. "Автотехсервіс" просить зменшити розмір орендних платежів за Договорами оренди № 205 та № 213 на 80% у період з січня 2020 року по вересень 2020 року.

Відповідач під час судового розгляду в суді першої інстанції вказав, що ним було здійснено відключення постачання електричної енергії позивачу на підставі п. 5.1 договору через невиконання грошових зобов`язань за договором. Окрім того, позивач не довів належними доказами неможливість використання орендованого майна у зв`язку з запровадженим на території України карантину, продовжуючи здійснювати господарську діяльність.

Обов`язковою передумовою для реалізації права на судовий захист у порядку господарського судочинства є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами - відповідачами, та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України до основних способів захисту цивільних прав та інтересів належать: ) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналогічні положення містить стаття 20 ГК України.

Права на чуже майно регулюються розділом II книги 3 ЦК України.

До речових прав на чуже майно відповідно до ЦК України віднесено: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); інші речові права, встановлені законом, наприклад: право господарського відання, оперативного управління; довірче управління майном, право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами тощо.

Речове право на чуже майно може виникати на підставі договору (право володіння, сервітут, емфітевзис, суперфіцій), закону (сервітут), а також з інших підстав.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Главою 29 ЦК України регулюється захист права власності.

Судовий захист речових прав на чуже майно в порядку господарського судочинства може здійснюватись за вимогами, аналогічними до тих, що пред`являються для захисту права власності, якщо вони не суперечать змісту та відповідають природі відповідного речового права.

Власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Із зазначеним позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна.

Відповідно до частини другої ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливому порушенню, якого на момент подання позову немає, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушень його права.

Відповідно до статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У статті 6 ГК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору також передбачена частиною першою ст. 627 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною першою ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті стаття 525 Цивільного кодексу України вказано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У частині першій ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини сьомої ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з частиною першою ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини шостої ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У ст. 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною п`ятою ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з матеріалами справи, спірні правовідносини виникли на підставі Договору № 184 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 14.05.2010, Договору оренди № 205 від 15.04.2013 та Договору оренди № 205 від 15.04.2013.

Підпунктом 3.1.1 договору № 184 в редакції додаткової угоди № 12 від 01.03.2019 визначено, що Орендар до 15 числа поточного розрахункового періоду здійснює попередню відшкодування витрат на наступний розрахунковий період згідно з рахунком фактурою, а саме: споживання електроенергії, компенсації перетікання реактивної енергії платежем розміром 100% від обсягу електроенергії за попередній період, води та надання інших послуг по п. 2.1.5, 2.1.6 платежем розміром 100% за попередній період.

Згідно з п. 3.1.2 договору № 184, оплата комунальних послуг за звітний місяць, включаючи фактично спожиту у звітному місяці (з урахуванням попередньої оплати) електричну енергію, здійснюється орендарем згідно з рахунком-фактурою шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Балансоутримувача не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним.

Суд встановив що 31.12.2019 відповідач виставив позивачу рахунок від 31.12.2019 № 732 на оплату відшкодування комунальних послуг за грудень 2019 року на суму 14 481,86 грн. При цьому, 31.12.2019 сторонами підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 340 від на суму 14 481,86 грн.

Згідно з актом звірки взаємних розрахунків за 2019 рік за Договором № 184, з урахуванням вказаної суми комунальних витрат, станом на 31.12.2019 у ТОВ "Б.Р. "Автотехсервіс" утворилася заборгованість перед відповідачем за Договором № 184 у розмірі 14 481,86 грн.

31.01.2020 позивач та відповідач підписали акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 16 від 31.01.2020 про відшкодування комунальних послуг за січень 2020 року в сумі 11 060,40 грн.

Згідно з актом звірки взаємних розрахунків за період січень 2020 року, з урахуванням залишку заборгованості за грудень 2019 року, станом на 31.01.2020 заборгованість позивача за Договором № 184 становила 26 235,56 грн.

Під час розгляду справи встановлено, що ПрАТ "КЕЗ "Транссигнал" припинило електроживлення в орендованих позивачем приміщеннях через прострочену заборгованість станом на 31.01.2020 за Договором № 184.

Такі дії ПрАТ "КЕЗ "Транссигнал" вчинило з метою уникнення накопичення власних боргів за договором про постачання електричної енергії № 1409 від 12.12.2019, укладеним з ТОВ «Енерго Збут Транс».

Місцевий господарський суд встановив факт відключення електроенергії, натомість через відсутність допустимих доказів не встановлено дати відключення (за твердженням позивача - такою датою є 31.01.2020, а відповідача - 03.02.2020).

Згідно з банківською випискою відповідач 04.02.2020 сплатив борг у розмірі 14 481,86 грн, а борг у розмірі 11 060,40 грн - 03.03.2020.

Відповідно до частин першої, другої та третьої ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

У п. 5.1 Договору № 184 передбачено право Балансоутримувача відключати від електропостачання орендаря без попередження, зокрема, у разі наявності заборгованості з оплати послуг та несплати наданого рахунку на протязі трьох діб після закінчення терміну оплати.

Як зазначено вище, згідно з актами звіряння у ТОВ "Б.Р. "Автотехсервіс" станом на січень 2020 року існує заборгованість за Договором № 205 у обсязі 113 492,68 грн та за Договором № 213 у обсязі 24 373,73 грн. Заначений факт позивач не заперечив.

При цьому позивач також не надав доказів, які б підтвердили належне виконання зобов`язань зі сплати платежів з дотриманням порядку внесення, передбаченого умовами Договору № 184, вже після припинення постачання електроенергії

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії ПрАТ "КЕЗ "Транссигнал" з відключення електроенергії є правомірними та такими, що відповідають умовам договору.

Згідно з частиною першою ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 8.4 Договору № 184 чинність договору припиняється, зокрема, внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки додатковою угодою від 12.02.2018 № 11 строк дії Договору № 184 встановлено до 30.11.2020, і такий строк продовжено не було, то на момент ухвалення рішення у справі чинність Договору № 184 припинена.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закінчення 30.11.2020 дії Договору № 184.

Водночас судом встановлено, що додатковими угодами від 12.02.2018 було також продовжено строк чинності Договорів № 205 та № 213 до 30.11.2020.

Суд апеляційної інстанції, зважаючи на наявність повідомлення ПрАТ "КЕЗ "Транссигнал" № 507 від 04.08.2020 про відсутність наміру продовжувати дію указаних договорів, вважає правильним висновок суду першої інстанції, що на момент ухвалення рішення чинність Договорів № 205 та № 213 також припинена.

Позивач в апеляційній скарзі вказує, що на момент звернення з позовом Договори оренди від 15.04.2013 № 205, від 04.01.2016 № 213 та від 14.05.2010 №184 були чинними, що надавало право позивачу скористатися захистом своїх прав та інтересів як орендаря.

Стосовно таких аргументів, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не заперечив наявності прав орендаря у ТОВ "Б.Р. "Автотехсервіс" за укладеними договорами, проте з урахуванням встановленого законом завдання господарського судочинства, урахував усі обставини, що мають значення для об`єктивного розгляду справи та прийняття відповідного справедливого рішення.

З огляду на викладене, з урахуванням правомірного припинення на момент розгляду справи права користування майном та отримання послуг з електропостачання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині усунення перешкод, припинення дій, що порушують право та відновлення становища, яке існувало до порушення, є необґрунтованими та безпідставними.

ТОВ "Б.Р. "Автотехсервіс" в апеляційній скарзі покликається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в у клопотанні про витребування доказів. На переконання позивача, інформація щодо визначення чи є орендоване майно комунальним, та чи є у відповідача право власності (речове право) на таке майно, є визначальною для розуміння поширення норм на спірні правовідносини ЗУ «Про оренду державного та комунального майна».

Натомість колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у клопотанні про витребування доказів, оскільки предметом доказування у цьому спорі є інші обставини, відмінні від заявлених у клопотанні.

Окрім того, позивач заявив вимогу про зменшення розміру орендних платежів за Договорами № 205 та № 213 на 80% у період з січня 2020 року по вересень 2020 року.

Щодо наявності підстав для задоволення таких вимог колегія суддів зазначає таке.

У частині четвертій статті 14 ЦК зазначено, що особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої ст. 286 Господарського кодексу України орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди.

У статті 762 ЦК передбачено, що наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Водночас для застосування статті 762 ЦК України та зменшення плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені.

Варто враховувати, що незалежними від волі орендаря обставинами є, зокрема, але не виключно: форс-мажорні обставини (бойові дії на сході України, стихійні лиха), незаконне захоплення майна іншою особою, неповідомлення орендодавцем орендаря про права третіх осіб на майно (наприклад, право застави, при реалізації якого може накладатися арешт на майно, що унеможливлює доступ орендаря до нього), аварійний чи незадовільний технічний стан майна, відсутність опалення та інших комунікацій в опалювальний період, що обумовлюють його непридатність для експлуатації за призначенням, правомірне зайняття приміщення третьою особою на підставі договору оренди, раніше укладеного з орендодавцем.

Натомість при настанні вказаних обставин, які настають вже після укладення договору оренди, належними доказами на підтвердження неможливості використання майна є: сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту тощо.

Зазначені висновки указані у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 905/1601/17, від 21 травня 2019 року у справі № 920/49/18, від 30 червня 2020 року у справі № 915/1046/19 при розгляді питання щодо звільнення орендаря від плати за весь час користування річчю (частина шоста ст. 762 ЦК України).

Водночас позивач в обґрунтування підстав зменшення від орендної плати у період з січня 2020 року по вересень 2020 року покликається на норму частини четвертої статті 762 ЦК України, стверджуючи, що незалежні від його волі обставини (винні дії відповідача з відключення електроенергії у приміщеннях) унеможливлюють використання орендованих приміщень з 31.01.2020.

Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відсутність електроенергії у орендованих приміщеннях у спірний період є безпосереднім наслідком власних дій відповідача, а саме: несвоєчасний та неповний розрахунок за послуги за Договором № 184, що не можуть вважатися незалежними від боржника обставинами в розумінні статті 762 ЦК України.

Натомість колегія суддів вважає правильним відхилення аргументів позивача як на обставину непереборної сили - карантин, що введений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (в редакції постанови № 215 від 16.03.2020) з 12 березня 2020 року на усій території України, з огляду на такі обставини.

У пункті 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року N 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді.

Згідно з листом № 4/3-20 від 18.03.2020 ТОВ "Б.Р. "Автотехсервіс" повідомило ПрАТ "КЕЗ "Транссигнал" про простій з 11.03.2020 до 03.04.2020 та наполягало на перерахунку орендної плати. Проте відповідач відмовив позивачу, зазначивши, зокрема, що на підтвердження обставин та для належного розгляду останній не додав сертифікат ТПП про форс-мажорні обставини та наказу про призупинення господарської діяльності, балансу та фінансової звітності, інформації від податкових органів про відсутність доходів під час дії карантину, фіксації факту неможливості використання орендованих приміщень.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обмеження роботи суб`єктів господарювання, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" не поширюються на діяльність, яку веде позивач. Натомість наказів позивача від 12.03.2020 № 2-к, від 16.03.2020 № 3-к, від 25.02.2020 № 1 недостатньо для встановлення вказаної обставини, а сертифіката Торгово-промислової палати Торгово-промислової палати, що є необхідним у даному випадку, ТОВ "Б.Р. "Автотехсервіс" не надало.

З огляду на викладене, враховуючи ненадання з боку позивача належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності використання орендованих приміщень у спірний період через відключення електроживлення, належних та допустимих доказів для доведення правомірності зменшення орендної плати на 80 % відсотків, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2020 у справі № 910/13259/20 без змін.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.Р. "Автотехсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №910/13259/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 у справі №910/13259/20 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4.Матеріали справи №910/13259/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 20.04.2021.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

Є.Ю. Шаптала