РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.04.2021Справа № 910/18264/20

Господарський суд міста Києва у складі:

судді - Бондаренко - Легких Г. П.,

за участю секретаря - Степов`юк С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи

За позовом 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Система" (вул. Лугова, буд. 12, м. Київ 74, 04074)

2) ГРАНУМ КОРПОРЕЙШН (Елвіра Мендез С., Тауер Делта, 9-й поверх, офіс 12-А, Панама)

3) БІЗНЕС ХАУС ХЕЛЕНА, А. Г. (Елвіра Мендез Стріт, Делта Таур, 9 поверх, офіс 12-А, Панама)

до Антимонопольного комітету України (вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, м. Київ 35, 03035)

про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії

За участі представників сторін:

Від позивача - 1: Лапіцька С.Ю., адвокат, ордер АА № 1097320;

Від позивача - 2: Лапіцька С.Ю., адвокат, ордер АА № 1097319;

Від позивача - 3: Лапіцька С.Ю., адвокат, ордером АА № 1097318;

Від відповідача: Атаманюк Г.В., в порядку самопредставництва за даними ЄДРПОУ (витяг від 29.12.2020).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвест Система", ГРАНУМ КОРПОРЕЙШН та БІЗНЕС ХАУС ХЕЛЕНА, А. Г. (далі за текстом - позивачі, позивач - 1, позивач - 2 та позивач - 3 відповідно) звернулися до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі за текстом - відповідач, АМК або Комітет) про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії, а саме позивачі простять суд:

- визнати недійсним рішення Антимонопольного комітету України, оформлене листом АМК "Про повернення заяв" від 06.11.2020 № 126-25/01-15253.

- з моменту набрання цим рішенням законної сили зобов`язати АМК прийняти до розгляду спільну заяву позивачів про надання дозволу на концентрацію від 22.10.2020 № 154- 20 (зареєстрована в АМК за № 8-01/435-ЕКк від 23.10.2020).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.11.2020 АМК повернув спільну заяву позивачів про дозвіл на концентрацію від 22.10.2020 № 154- 20, оскільки вона не відповідає вимогам Положення про концентрацію, що перешкоджає її розгляду.

На думку позивачів відповідне рішення АМК має бути визнане недійсним з підстав невідповідності висновків викладених у рішенні АМК, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття АМК неправильного рішення та відповідності заяви та поданих документів встановленим АМК вимогам.

Також позивачі просять покласти на відповідача судові витрати.

26.11.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 910/18264/20, розгляд справи ухвалив здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі № 910/18264/20 призначив на 05.01.2020.

27.11.2020 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про отримання копії ухвали від 26.11.2020.

21.12.2020 поштою від відповідача надійшло клопотання про продовження процесуальних строків, в якому відповідач просить продовжити процесуальний строк для подання відзиву та доказів у справі № 910/18264/20.

28.12.2020 суд задовольнив клопотання АМК та продовжив строк для подання відзиву до 05.01.2021, про що постановив відповідну ухвалу.

04.01.2021 від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 05.01.2021 суд на місці (протокольною ухвалою) ухвалив оголосити перерву в підготовчому засіданні до 16.02.2021 та продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів.

20.01.2021 від позивачів надійшла відповідь на відзив.

16.02.2021 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

В судовому засіданні 16.02.2021 суд, порадившись на місці, ухвалив (протокольною ухвалою) закрити підготовче провадження, та призначив справу до судового розгляду по суті на 02.03.2021.

В судовому засіданні 02.03.2021 суд на місці ухвалив оголосити перерву до 25.03.2021.

В судовому засідання 25.03.2021 учасники справи виступили зі вступними промовами, в яких представники позивачів позовні вимоги підтримали в повному обсязі, а відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В судовому засіданні 25.03.2021 розпочалася стадія дослідження доказів.

В судовому засіданні по суті справи 25.03.2021 року було оголошено перерву до 08.04.2021 та ухвалено продовжити наступне судове засідання зі стадії дослідження доказів.

В судовому засіданні 08.04.2021 року було завершено стадію дослідження доказів та заслухано в судових дебатах виступ представника позивачів, клопотання відповідача про відкладення судового засідання відхилено, проте для надання права відповідачеві на виступ в судових дебатах судове засідання по суті відкладено на 15.04.2021 року.

Дослідивши матеріали справи, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

I. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

Як підтверджено матеріалами справи, 22.10.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ СИСТЕМА", компанією ГРАНУМ КОРПОРЕЙШН та компанією БІЗНЕС ХАУС XEJIEHA, А.Г. подано до Антимонопольного комітету України заяву про надання дозволу на концентрацію № 154-20.

Згідно з заявою, позивачі в особі уповноваженого представника, який діє відповідно до довіреностей, на підставі ст. 26 Закону України "Про захист економічної конкуренції" ("Закон"), п. 1 розділу VII Положення про порядок подання та розгляду заяв про попереднє отримання дозволу АМКУ на концентрацію суб`єктів господарювання ("Положення про концентрацію"), затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України № 33-р від 19.02.2002, звернулись в Комітет з проханням надати дозвіл на концентрацію, яка буде здійснена шляхом придбання ТОВ "Інвест Система" акцій у статутному капіталі Публічного акціонерного товариства "Мотор Січ" (м. Запоріжжя, Україна, код згідно з ЄДР 14307794), що забезпечить перевищення 25 відсотків голосів у вищому органі управління AT "Мотор Січ".

Відповідно до заяви, концентрація полягає у безпосередньому придбанні ТОВ "Інвест Система" 519498 акцій AT "Мотор Січ", що забезпечить ТОВ "Інвест Система" перевищення 25 відсотків голосів у вищому органі управління AT "Мотор Січ".

Згідно з заявою, концентрація буде реалізована шляхом здійснення ТОВ "Інвест Система" серії придбань на підставі договору купівлі-продажу акцій між компаніями ВНН, Granum та ТОВ "Інвест Система", який буде укладено між позивачами, а саме:

придбання 359 727 акцій AT "Мотор Січ" (17,31129% у статутному капіталі AT "Мотор Січ") у компанії Business House Helena, A.G. ("ВНН"); та

придбання 159 771 акцій AT "Мотор Січ" (7,68872% у статутному капіталі AT "Мотор Січ") у компанії Granum Corporation ("Granum").

Разом із заявою позивачами подано документи та відомості у відповідності до ст. 26 Закону та п. 2 розділу IX Положення про концентрацію, а саме: копію платіжного доручення, що підтверджує сплату збору за подання заяви (№50 від 22 жовтня 2020 року); схему відносин контролю учасників концентрації згідно з розділом X Положення про концентрацію; схему зміни відносин контролю учасників концентрації у результаті здійснення концентрації згідно з розділом X Положення про концентрацію; економічне обґрунтування концентрації та розрахунок сукупних часток на задіяних товарних ринках згідно з додатком 2 Положення про концентрацію; відомості про концентрацію суб`єктів господарювання згідно із додатком 3 до Положення про концентрацію; розрахунок фінансових показників учасників концентрації згідно з Розділом VI Положення про концентрацію; копії документів, що підтверджують обставини фінансових аспектів концентрації; копію довіреності від ТОВ "Інвест Система"; копію довіреності від компанії Granum Corporation; копію довіреності від компанії Business House Helena, A.G.; копію належним чином оформленого свідоцтва (із зазначенням інформації про кінцевого бенефіціарного власника) щодо компанії Granum Corporation; копію належним чином оформленого свідоцтва (із зазначенням інформації про кінцевого бенефіціарного власника) щодо компанії Business House Helena, A.G.; копію договору купівлі-продажу акцій від 04.08.2020 NБВ-0308/1/1; клопотання до заяви про проведення попередніх консультацій; клопотання про отримання копії рішення нарочно; клопотання про зменшення обсягу запитуваної інформації; клопотання про спільний розгляд цієї заяви та заяви Skyrizon; CD диск із матеріалами даного листа в електронному форматі згідно з пунктом 11 розділу Х Положення про концентрацію.

26.10.2020 листом № 155-20 про надання додаткової інформації до заяви про надання дозволу на концентрацію вх. № 8-01/435-ЕКк від 23.10.2020 представником заявників додатково подано в Комітет оригінал платіжного доручення, що підтверджує сплату збору за подання заяви.

Як стверджують позивачі у справі, що не заперечується в ході розгляду справи і відповідачем, 03.11.2020 Комітет провів усні консультації (у формі телефонної розмови) з уповноваженими представниками позивачів щодо додаткової інформації та документів, які необхідні для розгляду заяви. Під час телефонного дзвінка з представником АМКУ було висловлено заявникам прохання:

а) надати довіреність від АТ "Мотор Січ", як сторони у заявленій концентрації, або

б) надати копію листа-відмови від АТ "Мотор Січ" у випадку звернення заявниками до АТ "Мотор Січ" для надання довіреності/інформації, необхідної для розгляду заяви на концентрацію;

в) надати копію Угоди про партнерство та/або копії документу, відповідно до якого "Група ОСН та декілька інвесторів домовились про майбутнє партнерство у спільному управлінні Мотор Січ".

У відповідь на вказані вище питання та у встановлені Комітетом строки, позивачами подано в АМК лист від 05.11.2020 № 160-20 із зазначенням наступного:

позивачами були надані обґрунтовані пояснення, що законом та Положенням про концентрацію не передбачена необхідність надання довіреностей від усіх учасників концентрації, а пряма вимога щодо надання довіреностей встановлена лише щодо заявників;

позивачами надано пояснення про те, що ними подана уся необхідна інформація щодо АТ "Мотор Січ" відповідно до вимог щодо оформлення, встановлених порядком підготовки подання заяви про надання дозволу на концентрацію, визначеному у розділах IX та X Положення про концентрацію.

Крім того, позивачами було зазначено, що Комітету додатково раніше була надана копія листа АТ "Мотор Січ" від 28.11.2020, яка містила підтвердження актуальності всієї інформації щодо АТ "Мотор Січ", подання якої передбачено Положенням про концентрацію. Крім вказаних вище пояснень, Комітету було надано лист АТ "Мотор Січ" від 21.09.2020 № ОЦБ/Ю958;3/КС, яким АТ "Мотор Січ" відмовило Granum у задоволенні акціонерного запиту та в доступі до документів АТ "Мотор Січ", що містять відомості про фінансово - господарську діяльність АТ "Мотор Січ".

заявниками повідомлено, що станом на 05.11.2020 угода про партнерство або інший аналогічний документ, який би передбачав домовленості Групи Skyrizon та Групи DCH щодо здійснення спільного управління та/або контролю над АТ "Мотор Січ" не укладались; крім того, заявниками повідомлено, що так зване "партнерство" Групи Skyrizon та Групи DCH полягає у тому, що обидві компанії мають намір одночасно отримати дозволи Комітету на концентрації та стати акціонерами АТ "Мотор Січ", відповідно на підставі договорів купівлі-продажу акцій АТ "Мотор Січ", - така кооперація є важливою для якнайшвидшого розвитку та відновлення повноцінного функціонування АТ "Мотор Січ".

06.11.2020 Комітетом прийнято рішення, оформлене листом від 06.11.2020 № 126-25/01-15253 (далі по тексту - Оскаржуване рішення, Рішення), яким повернуто заяву позивачів, оскільки вона не відповідає вимогам Положення про концентрацію і це перешкоджає її розгляду.

Зокрема, АМК зазначено, що підставою для повернення заяви стала відсутність:

а) копії довіреності щодо призначення та уповноваження представника(ів), інших письмових підтверджень повноважень представника(ів) ПАТ "Мотор Січ", оформленої з урахуванням вимог розділу X Положення про концентрацію (відповідно до пп. 8 п. 2 розділу IX Положення про концентрацію);

б) інформації про звернення представників учасників концентрації до ПАТ "Мотор Січ" за отриманням інформації щодо актуальних відносин контролю, господарської діяльності товариства, на які вони не отримали відповідь, або було отримано негативну відповідь.

Позивачі не погоджуються із прийнятим Комітетом Рішенням щодо повернення їх заяви про надання дозволу на концентрацію, вважають, що заява та додані до неї документи в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства, та зазначають про відсутність підстав, які б перешкоджали розгляду заяви.

Підставами позову є обставини прийняття рішення з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 23, 26, 50, 52, 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції», п. 2, 3 розділу І, п. 6 та 9 розділу VII, пп. 5 та 8 п. 2 розділу IX, п. 1, 4, 5, 18 розділу X Положення про концентрацію, а також ст. 19 Конституції України. На думку позивачів Комітет вимагав від них документи, обов`язкове подання яких не передбачено Законом та Положенням про концентрацію, що призвело до прийняття Комітетом неправильного рішення про неприйняття Заяви до розгляду.

II. Предмет позову.

Предметом позову у справі є дві немайнові вимоги позивачів до відповідача про:

1) визнання недійсним рішення відповідача «Про повернення заяв» від 06.11.2020 № 126-25/01-15253 (вказане рішення оформлене листом);

2) зобов`язання відповідача (АМК) прийняти до розгляду спільну заяву позивачів про надання дозволу на концентрацію від 22.10.2020 № 154-20.

III. Доводи позивачів у справі.

Так, згідно з доводами позивача викладеними в позовній заяві:

(1) нормами ст. 23, 26 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Положення про концентрацію визначено, що обов`язок щодо підписання заяви про надання дозволу на концентрацію покладено на заявників - суб`єктів господарювання, які в межах своїх повноважень приймають рішення про концентрацію або здійснюють концентрацію, що обов`язок подання довіреності покладається лише на заявників - учасників концентрації, що безпосередньо звертаються до АМКУ з заявою про надання дозволу на концентрацію;

(2) зі змісту пунктів Положення про концентрацію вбачається, що поняття «учасники концентрації» уточняється поняттям «заявники», а заявники - це безпосередні учасники концентрації, які приймають рішення про здійснення концентрації та відповідно здійснюють таку концентрацію, заявниками у межах заявленої концентрації є покупець (набувач акцій) та продавці акцій, позивач - 1 та позивачі - 2, 3 відповідно;

(3) у межах заявленої відповідно до заяви концентрації позивач - 1 не вважається таким, що набуває або має намір набути контроль над АТ «Мотор Січ», а останній не є суб`єктом господарювання щодо якого набувається або має набутися контроль;

(4) подана позивачами заява відповідала вимогам ст. 26 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Положення про концентрацію, а інформація надана заявниками була достатньою для прийняття заяви до розгляду;

(5) Положенням про концентрацію та Законом України «Про захист економічної конкуренції» подання довіреності від будь - яких інших учасників концентрації, окрім заявників, не вимагається;

(6) АТ «Мотор Січ» не є заявником в межах заявленої концентрації, оскільки не приймало рішення про здійснення заявленої концентрації, відповідно, довіреність від АТ «Мотор Січ» не повинна надаватися, а вимоги Комітету про необхідність підписання заяви АТ «Мотор Січ» та/або надання довіреності від АТ «Мотор Січ» є неправомірними;

(7) ризики негативних наслідків, пов`язаних із переглядом органом Комітету рішення, прийнятого на підставі поданої представником недостовірної інформації, а також відповідальності за надання такої інформації несуть заявники, а не всі учасники концентрації;

(8) ані Закон України «Про захист економічної конкуренції», ані Положення про концентрацію не передбачають надання заявниками Комітету інформації (копії листів) про звернення представників заявників до суб`єкта господарювання, в якому придбаваються акції, за отриманням інформації щодо актуальних відносин контролю, господарської діяльності товариства, на які вони не отримали відповідь, або було отримано негативну відповідь;

(9) ненадання заявниками інформації (копії листів) про звернення представників заявників до суб`єкта господарювання, в якому придбаваються акції, за отриманням інформації щодо актуальних відносин контролю, господарської діяльності товариства, на які вони не отримали відповідь, або було отримано негативну відповідь, в будь - якому разі не перешкоджає розгляду заяви.

IV. Заперечення відповідача у справі.

Відповідач проти доводів позивача та задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що при прийнятті оскаржуваного рішення Комітету, останній діяв у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом та що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, відповідають фактичним обставинам справи та є законними та обґрунтованими.

Зокрема, у своєму відзиві відповідач наводить наступні доводи проти задоволення позовних вимог:

(1) відповідно до норм чинного законодавства заява про надання дозволу на концентрацію повинна містити повну та достовірну інформацію, відсутність якої є підставою для повернення такої заяви, а наслідки пов`язані із неналежним оформленням документів, які надаються Комітету покладаються на відповідного суб`єкта господарювання;

(2) системний аналіз ч. 2 ст. 26 Закону України «Про захист економічної конкуренції» дає підстави вважати, що за її змістом заявники, які мають намір отримати дозвіл Комітету на концентрацію зобов`язані демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду заяви;

(3) коло осіб, які зобов`язані підписати заяву про надання дозволу на концентрацію (крім випадку недружнього придбання), визначено ст. 26 Закону України «Про захист економічної конкуренції», якою внормовано, що учасники концентрації мають подавати спільну заяву;

(4) відповідно до ст. 23 Закону України «Про захист економічної конкуренції» учасниками концентрації визнаються, зокрема, суб`єкти господарювання, які набувають, або мають намір набути контроль над суб`єктом господарювання та суб`єкти господарювання, щодо яких набувається або має набутися контроль;

(5) надання довіреностей від продавців акцій не підміняє визначену законом необхідність надання довіреності від об`єкта придбання;

(6) в заяві від 23.10.2020 за № 8-01/435-ЕКк також була відсутня інформація (копії листів) про звернення представників учасників концентрації до ПАТ «Мотор Січ» за отриманням інформації щодо актуальних відносин контролю, господарської діяльності товариства, на які вони не отримали відповідь, або було отримано негативну відповідь, за наявності якої Комітет міг прийняти заяву, оскільки є свідченням того, що відповідна концентрація є «недружнім» поглинанням;

(7) лист ПАТ «Мотор Січ» від 21.09.2020 № ОЦБ/Ю958;3/КС, на який посилаються позивачі не містить зазначення яку саме інформацію та для чого просила компанія «Granum Corporation», при зверненні до АТ «Мотор Січ», а також доказів того, що AT «Мотор Січ» відмовило в наданні запитуваної інформації, оскільки із змісту зазначеного листа вбачається, що причиною не надання інформації стало не надання документів, які б підтверджували статус компанії «Granum Corporation» як акціонера АТ «Мотор Січ» на час звернення із запитом;

(8) обраний позивачами спосіб захисту їх прав щодо зобов`язання відповідача прийняти заяву до розгляду спрямований на втручання у дискреційні повноваження органів Комітету, відповідно, такий спосіб захисту не є ефективним.

V. Оцінка судом доводів сторін на підстав наявних в матеріалах справи доказів та висновки суду.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 06.11.2020 № 126-25/01-15253 «Про повернення заяв», оформлене у вигляді листа (далі - Оскаржуване рішення або Рішення АМК), постановленого за результатами розгляду питання щодо прийняття заяви позивачів про надання дозволу на концентрацію до розгляду.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

У сфері здійснення контролю за узгодженими діями, концентрацією Антимонопольний комітет України має, зокрема, повноваження: розглядати заяви і справи про надання дозволу, надання висновків, попередніх висновків стосовно узгоджених дій, концентрації, проводити дослідження за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію, надавати висновки, попередні висновки стосовно узгоджених дій, концентрації, висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; переглядати, перевіряти рішення, прийняті органами Антимонопольного комітету України в межах компетенції; дозволяти або забороняти узгоджені дії, концентрацію; тощо (п. п. 1 - 4 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Пунктом 11 частини першої статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, зокрема, повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку.

Статтею 22 Закону України «Про захист економічної конкуренції» внормовано, що з метою запобігання монополізації товарних ринків, зловживання монопольним (домінуючим) становищем, обмеження конкуренції органи Антимонопольного комітету України здійснюють державний контроль за концентрацією суб`єктів господарювання (далі - концентрація).

Концентрацією визнається:

1) злиття суб`єктів господарювання або приєднання одного суб`єкта господарювання до іншого;

2) набуття безпосередньо або через інших осіб контролю одним або кількома суб`єктами господарювання над одним або кількома суб`єктами господарювання чи частинами суб`єктів господарювання, зокрема, шляхом:

а) безпосереднього або опосередкованого придбання, набуття у власність іншим способом активів у вигляді єдиного майнового комплексу або структурного підрозділу суб`єкта господарювання, одержання в управління, оренду, лізинг, концесію чи набуття в інший спосіб права користування активами у вигляді єдиного майнового комплексу або структурного підрозділу суб`єкта господарювання, в тому числі придбання активів суб`єкта господарювання, що ліквідується;

б) призначення або обрання на посаду керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу суб`єкта господарювання особи, яка вже обіймає одну чи кілька з перелічених посад в інших суб`єктах господарювання, або створення ситуації, при якій більше половини посад членів спостережної ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів двох чи більше суб`єктів господарювання обіймають одні й ті самі особи;

3) створення суб`єкта господарювання двома і більше суб`єктами господарювання, який протягом тривалого періоду буде самостійно здійснювати господарську діяльність, але при цьому таке створення не призводить до координації конкурентної поведінки між суб`єктами господарювання, що створили цей суб`єкт господарювання, або між ними та новоствореним суб`єктом господарювання.

4) безпосереднє або опосередковане придбання, набуття у власність іншим способом чи одержання в управління часток (акцій, паїв), що забезпечує досягнення чи перевищення 25 або 50 відсотків голосів у вищому органі управління відповідного суб`єкта господарювання.

Аналіз судом зазначених вище норм права дає підстави для висновку про те, що правова природа надання Антимонопольним комітетом України дозволу на концентрацію полягає в оцінці допустимості здійснення певної концентрації з огляду на положення законодавства про захист економічної конкуренції, тобто в оцінці її впливу на певний ринок. Таким чином, Антимонопольний комітет України надає дозвіл не на фактичне придбання акцій (часток, паїв), злиття суб`єктів господарювання або створення нового суб`єкта господарювання тощо, а лише підтверджує можливість вчинення таких дій без порушення норм законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки вони не призводять до монополізації або обмеження конкуренції на товарних ринках України (Постанова Вищого господарського суду України від 27.08.2014 № 910/23701/13).

Положення про концентрацію (Положення про порядок подання та розгляду заяв про попереднє отримання дозволу АМКУ на концентрацію суб`єктів господарювання, затверджене розпорядженням Антимонопольного комітету України № 33-р від 19.02.2002 (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 21 червня 2016 року N 14-рп) в п.п. 1, 2 визначає, що:

(1) це Положення розроблено відповідно до Законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про Антимонопольний комітет України", "Про оренду державного та комунального майна" з метою запобігання монополізації товарних ринків, зловживанню монопольним (домінуючим) становищем, обмеженню конкуренції;

(2) це Положення встановлює порядок подання заяв до Антимонопольного комітету України (далі - Комітет) про попереднє отримання дозволу Комітету чи Адміністративної колегії Комітету на концентрацію суб`єктів господарювання, а також їх розгляду та одержання висновків з питань концентрації суб`єктів господарювання.

Оцінюючи у сукупності наведене вище, суд приходить до висновку, що Положення про концентрацію деталізує норми Законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про Антимонопольний комітет України", "Про оренду державного та комунального майна", з одночасним встановленням власного понятійного апарату (термінології) й метою затвердження Положення про концентрацію є визначення процедури розгляду, зокрема, заяв про надання дозволу на концентрацію, в розрізі оцінки допустимості здійснення певної концентрації з огляду на положення законодавства про захист економічної конкуренції, тобто в оцінці її впливу на певний ринок, а не з метою наділити Антимонопольний комітет України повноваженнями щодо надання (ненадання) дозволів на фактичне придбання акцій (часток, паїв).

Так, у відповідності до п. 3 Положення про концентрацію, до заявників віднесено органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, орендарів, одержувачів фінансового лізингу, концесіонерів, орендодавців, суб`єктів господарювання, фізичних та юридичних осіб, які в межах своїх повноважень приймають рішення про концентрацію або здійснюють концентрацію.

Розділ ІІІ Положення про концентрацію визначає, що учасниками концентрації відповідно до статті 23 Закону "Про захист економічної конкуренції" є: (1) суб`єкти господарювання, стосовно яких здійснюється або має здійснитися злиття, приєднання; (2) суб`єкти господарювання, які набувають або мають намір набути контроль над суб`єктом господарювання, та суб`єкти господарювання, щодо яких набувається або має набутися контроль; (3) суб`єкти господарювання, активи (майно), частки (акції, паї) яких набуваються у власність, одержуються в управління (користування), оренду, фінансовий лізинг, концесію або мають набутися, та їх покупці (одержувачі), набувачі; (4) суб`єкти господарювання, що є або мають намір стати засновниками (учасниками) новостворюваного суб`єкта господарювання. Якщо одним із засновників є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, орган адміністративно-господарського управління та контролю, то учасником концентрації вважається також суб`єкт господарювання, активи (майно), частки (акції, паї) якого вносяться до статутного капіталу новостворюваного суб`єкта господарювання; (5) фізичні та юридичні особи, пов`язані з учасниками концентрації, зазначеними в підпунктах 1 - 4 цього пункту, відносинами контролю, що дає підстави визнати відповідну групу осіб згідно зі статтею 1 Закону єдиним суб`єктом господарювання.

Отже, Положення про концентрацію виділяє дві групи суб`єктів: (Перша група) учасників концентрації, тобто, зокрема, суб`єктів господарювання активи (майно), частки (акції, паї) яких набуваються у власність та їх (часток, акцій, паїв) покупців; (Друга група) заявників про концентрацію, тобто фізичних або юридичних осіб, які здійснюють концентрацію (в даному випадку це позивач-1 як покупець акцій та продавці таких акцій - позивачі 2 та 3 відповідно).

При цьому, як слідує з норм Положення про концентрацію та понятійного (термінологічного) апарату цього Положення, розробленого саме відповідачем, учасники концентрації не завжди виступають заявниками, ураховуючи наступне.

Стаття 23 Закону України "Про захист економічної конкуренції", п. 6 розділу VII Положення про концентрацію, передбачають, що кожна із зазначених груп суб`єктів має право на подання заяви про концентрацію як спільно, так й окремо. Даний висновок ґрунтується на оцінці повноважень відповідача у випадку подання заяви про концентрацію в умовах недружнього придбання. У відповідності до п.1 параграфу 4 розділу XII Положення про концентрацію, у разі недружнього придбання, якщо учасник концентрації відмовляє іншому учаснику концентрації - заявнику в наданні документів та іншої інформації, необхідної для розгляду органами Комітету заяви, державний уповноважений на підставі звернення заявника приймає рішення про надання учасником концентрації такої інформації у визначений строк.

Суд враховує, що зазначений п.1 параграфу 4 розділу XII Положення визначає, що питання наявності або відсутності ознак недружнього придбання вирішується за умови, що заява про концентрацію не була повернута заявнику(ам), й така заява залишається, до надходження запитуваної інформації, без руху. Отже, Положення про концентрацію фактично встановлює, що із заявою про концентрацію можуть звернутися не всі учасники концентрації, а лише ті, які здійснюють концентрацію (яка може бути, в залежності від конкретних обставин, дружньою або недружньою), коло яких охоплюється визначенням «заявники» у відповідності до Положення про концентрацію.

В п.1.2. Оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що в заяві про концентрацію та доданих документах відсутня інформація про звернення представників учасників концентрації до ПАТ «Мотор Січ» за отриманням інформації щодо актуальних відносин контролю, господарської діяльності товариства, на які вони отримали відповідь, або було отримано негативну відповідь. На думку відповідача, посилання на копію листування компанії "Granum" та ПАТ «Мотор Січ» (копія відповіді АТ «Мотор Січ» від 28.07.2020 року, яка була надана відповідачу у додатку 2 до листа № 7699 від 17 серпня 2020 року (вх. № 8-01/849-Кі від 18.08.2020 року) не містить змісту того, з чим компанія "Granum Corporation" звернулась до ПАТ «Мотор Січ» а також доказів того, що ПАТ «Мотор Січ» відмовило в наданні запитуваної інформації.

Суд наголошує, що у відповідності до пункту 1 параграфу 4 розділу XII Положення про концентрацію, оцінка відповідачем наявності ознак недружнього придбання можлива лише у випадку звернення заявника із заявою про зобов`язання учасника концентрації надати необхідні документи та інформацію, необхідну для розгляду заяви про концентрацію, яку останній добровільно надавати відмовився.

Суд зазначає, що у викладених висновках п.1.2. оскаржуваного рішення відповідача наявні ознаки розгляду відповідачем питання про наявність (відсутність) підстав для залишення заяви без руху в умовах недружнього придбання, що процесуально можливо, у відповідності до Положення про концентрацію, тільки у випадку, якщо заява не повернута заявнику(ам).

У відповідності до п.1.1. оскаржуваного рішення відповідача, заява не була прийнята відповідачем до розгляду через ненадання інформації, що перешкоджає розгляду заяви. Під «ненаданням інформації» відповідач розуміє ненадання копії довіреності щодо призначення та уповноваження представника(ів), інші письмові підтвердження повноважень представника(ів) ПАТ «Мотор Січ», тобто через відсутність довіреності від учасника концентрації, який не є заявником (наявність якої свідчила б про дружнє придбання).

Суд звертає увагу на те, що відповідач наділений правом, ураховуючи абз. 3 п.1 параграфу 10 розділу XII Положення про концентрацію, на закриття розгляду справи без прийняття рішення по суті справи, в разі неподання заявником інформації у визначений органами Комітету строк, якщо відсутність такої інформації перешкоджає розгляду справи, у тому числі інформації про бенефіціарних власників суб`єктів господарювання - учасників концентрації.

Однак, ухвалення такого рішення можливе, ураховуючи вимоги Положення про концентрацію, у випадку, якщо заява про концентрацію не була повернута заявнику(ам).

Аналіз оскаржуваного рішення відповідача свідчить про те, що останній на власний розсуд, на стадії опрацювання заяви та доданих документів, фактично визначив, що така заява не відповідає як критеріям дружнього, так і не відповідає вимогам до заяви в процедурі недружнього придбання й повернув заяву та додані до неї документи фактично не розпочавши процедуру розгляду заяви.

Оскаржуване рішення відповідача, за змістом, є відмовою позивачам у доступі до процедури оцінки допустимості здійснення концентрації. Суд погоджується, що доступ до певних процедур не є абсолютним та може бути обмеженим, проте таке обмеження можливе у такий спосіб та до такої міри, що не порушує зміст права.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - ЄКПЛ) встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Питання можливої концентрації шляхом купівлі-продажу акцій позивачами охоплюється та захищається зазначеною нормою права.

Втручання у право мирного володіння майном повинно відповідати певним критеріям: воно повинно відповідати принципу законності, переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті, якої необхідно досягти (Beyeler v. Italy [ВП], §§ 108-114).

У справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06, остаточне рішення 14.01.2011) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив (п. 50 - 57), що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (<…>), № 26449/95, пункт 54, від 9 листопада 1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І).

В цитованому рішенні ЄСПЛ встановив, що наявність суперечливості в правових актах, що регулюють дане питання на національному рівні, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, порушують вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечують адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

В зазначеному рішенні ЄСПЛ також сформульовано висновок про необхідність, у разі неузгодженості в законодавстві, застосовувати правило найбільш сприятливого тлумачення законодавства (на користь фізичної чи юридичної особи, а не органу державної влади).

Системно оцінюючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач, який одночасно є суб`єктом затвердження Положення про концентрацію, та органом державної влади, що застосовує відповідне Положення у своїй діяльності, на власний розсуд, в найменш сприятливий для позивачів спосіб, витлумачив положення ст. ст. 23, 26 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та Положення про концентрацію та ухвалив оскаржуване рішення.

Суд звертає увагу на ознаки відсутності у Положення про концентрацію характеристики «якість закону», тому що, в залежності від тлумачення відповідача, процесуальні наслідки у формі повернення заяви про концентрацію або закриття розгляду справи без прийняття рішення по суті можуть наступити за однакових обставин: в разі неподання заявником інформації у визначений органами Комітету строк, якщо відсутність такої інформації перешкоджає розгляду справи. Суд нагадує, що у відповідності до п.1.1. оскаржуваного рішення, заява була повернута через ненадання заявником інформації, що перешкоджає розгляду заяви.

Щодо законної мети та пропорційних засобів її досягнення (як обов`язкових елементів правомірного втручання у право мирного володіння майном), суд зазначає, що єдиною законною метою є перевірка допустимості здійснення певної концентрації з огляду на положення законодавства про захист економічної конкуренції, тобто оцінки її впливу на певний ринок.

Пропорційним засобом її досягнення є перевірка заяви про концентрацію по суті, з можливістю ухвалення відповідних рішень, а не повернення заяви без розгляду на підставі суперечливої аргументації.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивачів про визнання недійсним рішення АМК, оформленого листом "Про повернення заяв" від 06.11.2020 за № 126-25/01-15253 підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач при прийнятті рішення діяв в найменш сприятливий для заявників спосіб, враховуючи наявні в законі (нормативно-правовому акті) суперечності, чим порушив право заявників на розгляд їх заяви відповідно до норм вищевказаних законів та Положення про концентрацію.

Щодо обраного способу захисту у вигляді зобов`язання позивача вчинити дії по прийняттю до розгляду заяви позивачів, то суд вважає, що дана вимога є такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Верховний Суд в постанові від 06.03.2019 у справі N 1640/2594/18 визначив, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень

У відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про захист економічної конкуренції", заява вважається прийнятою до розгляду після 15 днів з дня її надходження, якщо протягом цього часу державний уповноважений Антимонопольного комітету України, голова його територіального відділення не повернули заявнику заяву із повідомленням, що вона та інші документи не відповідають встановленим Антимонопольним комітетом України вимогам і це перешкоджає її розгляду, та якщо концентрація не заборонена відповідно до Закону України "Про санкції".

Положення про концентрацію в п. 1 параграфу 2 розділу XII деталізує зазначену вищу норму закону, визначаючи, що заява вважається прийнятою до розгляду після 15 днів з дня її надходження, якщо протягом цього часу державний уповноважений не повернув заявнику заяву із повідомленням, що вона та інші документи, що додаються до неї, не відповідають встановленим Комітетом вимогам, у тому числі за відсутності інформації про бенефіціарних власників суб`єктів господарювання - учасників концентрації, і це перешкоджає її розгляду.

Одночасно в Положенні про концентрацію (п.1 параграфу 4 розділу XII Положення) визначено, що у разі недружнього придбання, якщо учасник концентрації відмовляє іншому учаснику концентрації - заявнику в наданні документів та іншої інформації, необхідної для розгляду органами Комітету заяви, державний уповноважений на підставі звернення заявника приймає рішення про надання учасником концентрації такої інформації у визначений строк. Про прийняте рішення повідомляється заявник. Заява вважається прийнятою до розгляду після отримання всієї інформації, передбаченої цим рішенням. До надходження зазначеної інформації заява залишається без руху. У випадку неотримання всієї інформації, передбаченої рішенням про надання учасником концентрації інформації, необхідної для розгляду органами Комітету заяви у разі недружнього придбання, заява залишається без розгляду.

Системно аналізуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що у випадку відсутності підстав для повернення заяви, відповідач наділений правом діяти правомірно двома способами: залишити заяву без руху або прийняти її до розгляду.

Ураховуючи попередні висновки, позовна вимога про зобов`язання прийняти заяву про надання дозволу на концентрацію до розгляду, хоча й може бути визнана належним способом захисту порушеного права позивачів, однак задоволення її призведе до втручання у дискреційні повноваження Антимонопольного комітету України, зокрема, шляхом встановлення в рішенні суду преюдиціального факту про наявність ознак дружнього придбання зазначених вище акцій, що є виключною компетенцією спеціально уповноваженого органу - Антимонопольного комітету України.

При цьому, суд зазначає, що під час розгляду справи, представники позивача , надаючи пояснення суду пояснили, що вони розуміють під терміном "прийняття заяви до розгляду" саме прийняття АМК рішення про надання дозволу на концентрацію або відмову у наданні дозволу на концентрацію.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до наведених вище в рішення норм законодавства, у Комітету після того, як заява вважається прийнятою, є декілька варіантів дій щодо порядку її розгляду, а саме витребування інформації, залишення заяви без розгляду, залишення заяви без руху, а тому визначення саме судом порядку дій АМК щодо розгляду заяви позивачів при наявності декількох варіантів правомірної поведінки відповідача, буде втручанням суду в дискреційні повноваження відповідача.

За таких обставин, вимога про зобов`язання Антимонопольний комітет прийняти заяву до розгляду не може бути задоволена судом.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В силу приписів ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 73-77, 86, 129, 182, 183, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Система" (вул. Лугова, буд. 12, м. Київ 74, 04074; ідентифікаційний код 43718443), ГРАНУМ КОРПОРЕЙШН (Елвіра Мендез С., Тауер Делта, 9-й поверх, офіс 12-А, Панама; реєстраційний номер 538069) та БІЗНЕС ХАУС ХЕЛЕНА, А. Г. (Елвіра Мендез Стріт, Делта Таур, 9 поверх, офіс 12-А, Панама; реєстраційний номер 425217) до Антимонопольного комітету України (вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, м. Київ 35, 03035; ідентифікаційний код 00032767) про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати недійсним рішення Антимонопольного комітету України «Про повернення заяв» від 06.11.2020 № 126-25/01-15253.

3. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Система" (вул. Лугова, буд. 12, м. Київ 74, 04074; ідентифікаційний код 43718443) (позивач-1), ГРАНУМ КОРПОРЕЙШН (Елвіра Мендез С., Тауер Делта, 9-й поверх, офіс 12-А, Панама; реєстраційний номер 538069) (позивач-2) та БІЗНЕС ХАУС ХЕЛЕНА, А. Г. (Елвіра Мендез Стріт, Делта Таур, 9 поверх, офіс 12-А, Панама; реєстраційний номер 425217) (позивач-3) до Антимонопольного комітету України (вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, м. Київ 35, 03035; ідентифікаційний код 00032767) про зобов`язання Антимонопольного комітету України після набрання рішенням суду законної сили прийняти до розгляду спільну заяву позивачів про надання дозволу на концентрацію від 22.10.2020 № 154-20 відмовити.

4. Стягнути з Антимонопольного комітету України (вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, м. Київ 35, 03035; ідентифікаційний код 00032767) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Система" (вул. Лугова, буд. 12, м. Київ 74, 04074; ідентифікаційний код 43718443) 2102 (дві тисячі сто дві) грн. витрат по сплаті судового збору.

5. Стягнути з Антимонопольного комітету України (вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, м. Київ 35, 03035; ідентифікаційний код 00032767) на користь ГРАНУМ КОРПОРЕЙШН (Елвіра Мендез С., Тауер Делта, 9-й поверх, офіс 12-А, Панама; реєстраційний номер 538069) 2102 (дві тисячі сто дві) грн. витрат по сплаті судового збору.

6. Стягнути з Антимонопольного комітету України (вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45, м. Київ 35, 03035; ідентифікаційний код 00032767) на користь БІЗНЕС ХАУС ХЕЛЕНА, А. Г. (Елвіра Мендез Стріт, Делта Таур, 9 поверх, офіс 12-А, Панама; реєстраційний номер 425217) 2102 (дві тисячі сто дві) грн. витрат по сплаті судового збору.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.04.2021

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких