СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2021 р. Справа № 913/617/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М., суддя Попков Д.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м. Сєвєродонецьк Луганської області (вх. № 512 Л/3) на рішення Господарського суду Луганської області від 06.01.2021 у справі № 913/617/20 (суддя Корнієнко В.В.; повний текст рішення підписано 06.01.2021)

за позовом Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м. Сєвєродонецьк Луганської області

до Фізичної особи-підприємця Остапенка Юрія Олексійовича, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 62293,10 грн

ВСТАНОВИЛА:

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 46302,25 грн за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також три проценти річних в сумі 2648,13 грн, інфляційних втрат в сумі 3844,34 грн та пені в сумі 9498,38 грн за прострочення платежів.

Позов обґрунтовано несвоєчасною оплатою відповідачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надані позивачем в опалювальні сезони 2015 - 2020 років.

Заявою від 24.11.2020 відповідач просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності до всіх заявлених позовних вимог за період, який передує даті 09.11.2017.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 06.01.2021 у справі № 913/617/20 у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги централізованого опалення та штрафних санкцій відмовлено повністю, у зв`язку з необґрунтованістю (недоведеністю) заявленої до стягнення суми боргу.

Позивач із даним рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення у даній справі ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи, тому просить рішення Господарського суду Луганської області від 06.01.2021 у справі № 913/617/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м. Сєвєродонецьк Луганської області задовольнити у повному обсязі, стягнувши з Фізичної особи-підприємця Остапенка Юрія Олексійовича основний борг у розмірі 46302,25 грн, 3% річних в розмірі 2648,13 грн, інфляційні втрати в сумі 3844,34 грн, пеню в сумі 9498,38 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Поряд із цим позивачем заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із посиланням на приписи ч.2 ст. 256 ГПК України, оскільки повний текст оскаржуваного рішення було отримано скаржником засобами поштового зв`язку 15.01.2021, а скарга подається протягом двадцяти днів з дня його вручення.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2021 у справі № 913/617/20 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий (суддя-доповідач) Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М., суддя Попков Д.О.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 16.02.2021 поновлено Державному підприємству «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м. Сєвєродонецьк Луганської області строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Луганської області від 06.01.2021 у справі № 913/617/20; відкрито апеляційне провадження у справі № 913/617/20 з розгляду даної апеляційної скарги; відповідачу надано строк до 04.03.2021 для подачі до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України; учасникам справи роз`яснено, що апеляційний розгляд справи № 913/617/20 відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

25.02.2021, тобто у встановлені судом строки, відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 2613), в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини п`ятої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами частини другої цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі та пояснення учасників справи у відповідності до приписів частини першої статті 210 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач - Фізична особа-підприємець Остапенко Юрій Олексійович з 19.11.2014 (дата реєстрації права) є власником нежитлового приміщення - приміщення магазину промислових товарів загальною площею 887,1 кв.м. (колишній магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»), розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Вказане підтверджується ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 07.04.2014 у справі № 428/997/14-ц та інформаційною довідкою № 222336893 від 02.09.2020 (т. 1 а.с. 5-7).

Нежитлове приміщення (колишній магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1») розташоване у житловому будинку АДРЕСА_1 на першому поверсі.

У 2005 році було здійснено реконструкцію системи опалення вказаного приміщення (магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1») на підставі робочого проекту, розробленого ПП «Зодіак-МТ» (т. 1 а.с. 102-114). Власником приміщення на час реконструкції системи опалення був гр. ОСОБА_1

Реконструкція системи опалення полягала у тому, що:

-існуючі прибори опалення були відключені від системи опалення житлового будинку та підключені до системи опалення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 »;

-існуючі будинкові стояки, які проходили через нежитлове приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», були ізольовані теплоізоляцією типу K-FLEX Linear відповідно до робочого проекту 2005 року.

Сторонами не заперечується, що з 02.11.2005 зазначене приміщення переведено на автономне опалення - газовий котел. Вказане підтверджується Актом обстеження технічного стану системи теплопостачання від 09.11.2005, який підписано представниками позивача та попереднім власником приміщення ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 8). В Акті обстеження зазначено, що у вказаному приміщенні знаходиться 175,7 метрів опалювальних стояків з тепловіддачею 5,35 Гкал на рік.

Із матеріалів справи також вбачається, що позивач листом від 13.01.2016 № 08-06-22 направив відповідачу проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 25.12.2015 № 1212. Предметом договору (у вказаному проекті) було визначено: надання послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на об`єкт - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1; опалювальна площа об`єкту 887,1 м2; об`єм теплової енергії за опалювальний період (рік) орієнтовно 112,98 Гкал; загальна вартість послуг за рік 185585,73 грн без ПДВ. Вказаним проектом договору було визначено (п. 6.1.), що точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві є: послуги з централізованого опалення - відгалуження від стояків у межах об`єкта споживача; постачання гарячої води - після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка на об`єкті споживача.

Повідомленням від 03.01.2016 відповідач відмовився від укладання договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 25.12.2015 № 1212 посилаючись на те, що договір не містить основної істотної умови - точки передачі послуг; кількість та вартість теплової енергії, які вказані у проекту договору, є необґрунтованими; опалення у приміщенні здійснюється за допомогою автономної системи опалення.

Листом від 01.12.2017 № 08-06-927 позивач повторно направив відповідачу проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.12.2017 № 1212. Предметом договору (у вказаному проекті) було визначено: надання послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на об`єкт - нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1; опалювальна площа об`єкту 887,1 м2; об`єм теплової енергії за опалювальний період (рік) орієнтовно 5,35 Гкал; загальна вартість послуг за рік 11508,36 грн з ПДВ. Вказаним проектом договору було визначено (п. 6.1.), що точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві є: послуги з централізованого опалення - відгалуження від стояків у межах об`єкта споживача; постачання гарячої води - після першої водозапірної арматури на відгалуженні від стояка на об`єкті споживача.

Повідомленням від 20.12.2017 відповідач повторно відмовився від укладання договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.12.2017 № 1212 посилаючись на те, що договір не містить основної істотної умови - точки передачі послуг; кількість та вартість теплової енергії, які вказані у проекту договору, є необґрунтованими; опалення у приміщенні здійснюється за допомогою автономної системи опалення.

Звертаючись до суду із позовом у цій справі позивач зазначив, що:

-відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг, укладеного між сторонами у цій справі, не є підставою для звільнення відповідача від оплати комунальних послуг з централізованого опалення, оскільки цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є фактичне надання послуг;

-між сторонами виникли правовідносини, які, за відсутності письмового договору про надання послуг між позивачем та відповідачем, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ № 630 від 21.07.2005, та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007;

-Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено укладання між споживачем та відповідачем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору; постановою КМУ від 12.07.2005 № 630 затверджено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; проте, відповідно до ст. 215 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не є наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом; отже, ні ЦК Україні, ні ЖК України, ні Законом України «Про житлово-комунальні послуги» такі випадки не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідача обов`язку сплати за спожиту теплову енергію;

-незважаючи на те, що договір про надання комунальних послуг з централізованого опалення у періоді з жовтня 2015 року по квітень 2020 року сторонами письмово не оформлено, проте між ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» та ФОП Остапенко Ю.О. склалися фактичні договірні відносини, відповідно до яких сторони взяли на себе наступні зобов`язання: ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» - надавати послуги з теплопостачання, а Остапенко Ю.О. - дотримуватись Правил з надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії за діючими тарифами на підставі відкритого на його ім`я особового рахунку.

За даними позивача у опалювальному сезоні (1) 2015-2016 років: у періоді з жовтня 2015 року по квітень 2016 року; (2) 2016-2017 років: у періоді з жовтня 2016 року по квітень 2017 року; (3) 2017-2018 років: у періоді з листопада 2017 року по березень 2018 року; (4) 2018-2019 років: у періоді з листопада 2018 року по квітень 2019 року; (5) 2019-2020 років: у періоді з жовтня 2019 року по квітень 2020 року, ДП «Северодонецькою ТЕЦ» надано ФОП Остапенку Ю.О. послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 46302,25 гривень. Вартість Гкал. теплової енергії, що поставлялась відповідачу, складала:

-з 01.05.2015 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1707,73 грн (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» від 30.04.2015 №1384;

-з 01.11.2015 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1642,61 грн (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 29.10.2015 № 2690;

-з 01.02.2016 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1617,14 грн (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 28.01.2016 № 54;

-з 01.10.2016 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1429,43 грн (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 29.09.2016 № 1757;

-з 02.12.2016 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1780,97 грн (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 02.12.2016 № 2126;

-з 24.02.2017 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1792,58 грн (без ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП України «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» від 01.02.2017 № 151;

-з 12.10.2018 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 2067,74 грн (без ПДВ) відповідно до наказу «Про застосування тарифів на теплову енергію для бюджетних та інших споживачів» від 17.10.2018 № 137;

-з 01.01.2019 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1635,40 грн (без ПДВ) відповідно до наказу «Про застосування тарифів на теплову енергію для бюджетних та інших споживачів» від 08.01.2019 № 01 та рішення «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування та постачання для категорій: населення, бюджетні установи та інші споживачі м. Сєвєродонецька, яких обслуговує ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ»« від 28.12.2018 № 1031;

-з 01.05.2020 (тариф для потреб інших споживачів (крім населення) - 1311,05 грн (без ПДВ) відповідно до наказу «Про застосування тарифів на теплову енергію для бюджетних та інших споживачів» від 25.05.2020 № 31 та рішення «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її транспортування та постачання для категорій: населення, бюджетні установи та інші споживачі м. Сєвєродонецька, яких обслуговує ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ»« від 27.04.2020 № 254;

Позивач також вказав про прийняті виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради Рішення про початок/закінчення опалювального сезону, а саме: № 449 від 08 вересня 2015 року, № 140 від 05 квітня 2016 року, № 537 від 11 жовтня 2016 року, № 184 від 06 квітня 2017 року, № 516 від 18 жовтня 2017 року, № 217 від 06 квітня 2018 року, № 752 від 10 жовтня 2018 року, № 379 від 26 березня 2019 року, № 1093 від 18 жовтня 2019 року, № 212 від 03 квітня 2020 року.

Факт постачання теплової енергії до будинку, де розташовано нежитлове приміщення відповідача, позивач підтверджує Актами про включення теплоустановок № 0122 від 27 жовтня 2015 року, № 0122 від 27 жовтня 2016 року, № 0122 від 28 жовтня 2017 року, № 0122 від 14 листопада 2018 року, № 0122 від 29 жовтня 2019 року.

Позивач стверджує, що ним у період з грудня 2017 року по квітень 2020 року щомісяця (у грудні 2017 року, січні - березні, листопаді - грудні 2018 року, січні - квітні, жовтні-грудні 2019 року, січні-квітні 2020 року) надавалися відповідачу рахунки, які є одночасно актами передавання - приймання (надання послуг з централізованого опалення), та які, у розумінні ст. 530 ЦК України, є вимогою про сплату боргу. При цьому з метою досудового врегулювання спору, відповідачу неодноразово надсилалися претензії щодо оплати заборгованості за спожиту теплову енергію: № 08-14-103 від 05 лютого 2018 року, № 08-14-333 від 07 червня 2018 року, № 08-14-181 від 24 червня 2019 року, № 08-14-103 від 20 січня 2020 року, № 08-14-306 від 26 травня 2020 року, які відповідачем залишені без реагування.

За даними позивача заборгованість відповідача за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з жовтня 2015 року по квітень 2020 року складає 46302,25 гривень.

Із посиланням на норми Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибуткових територій», позивач нарахував відповідачеві пеню по рахункам за періоди прострочення з 19.11.2019 по 31.08.2020 в сумі 9498,38 грн, а також на підставі норм ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу за прострочення грошового зобов`язання три проценти річних в сумі 2648,13 грн та інфляційні втрати в сумі 3844,34 грн за період з лютого 2018 року по серпень 2020 року станом на 31.08.2020.

Отже, предметом заявленого позову є вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з оплати вартості теплової енергії (комунальної послуги з централізованого опалення), виходячи з тепловіддачі опалювальних стояків, які знаходяться у приміщенні відповідача, у кількості 5,35 Гкал на рік. На підтвердження цієї кількості теплової енергії, яку на думку позивача споживає відповідач на рік, до справи надано Акт обстеження технічного стану системи теплопостачання від 09.11.2005, який підписано та затверджено позивачем і колишнім власником приміщення ОСОБА_1

Предмет доказування у кожній конкретній справі складає певну сукупність фактів, які мають матеріально-правове значення, встановлення яких необхідне для ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 № 910/4994/18.

Відповідач проти позову категорично заперечив, посилаючись на те, що в нежитловому приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» постачання позивачем послуги централізованого опалення є неможливим, адже відповідач не має пристроїв (системи теплоспоживача або тепловикористального обладнання), які використовують теплову енергію для опалення з мереж позивача.

Нежитлове приміщення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» відключене від мереж позивача і має автономну систему опалення, яка змонтована, введена в експлуатацію і працює з 09.11.2005 відповідно до проекту № 212/05-ОВ 2005, що підтверджується актом від 09.11.2005, складеним за участю позивача та попереднього власника нежитлового приміщення.

Відповідач вказує, що в Акті обстеження від 09.11.2005 вказано тепловіддачу неізольованих стояків у кількості 5,35 Гкал на рік, тоді як усі стояки фактично ізольовані.

Відповідач вказує, що за висновком судової експертизи від 24.05.2016 № 814, проведеної Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз, який подано до суду у цій справі, убачається, що дійсна розрахункова середньорічна величина витрат тепла у приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, за розробленим ПП «Зодіак-МТ» робочим проектом 212/05-ОВ 2005 року з урахуванням визначеної теплоізоляції типу K-FLEX Linear, дорівнює 2,612 Гкал на опалювальний період (рік).

Зазначені позивачем обсяги постачання теплової енергії (5,35 Гкал на рік) на думку відповідача не є послугами централізованого опалення, позаяк фактично є втратами теплової енергії у мережах позивача, що підтверджується вказаним експертним висновком.

Відповідач наполягає, що за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що у нежитловому приміщенні магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» здійснена реконструкція за розробленим ЧП «Зодіак-МТ» робочим проектом № 212/05-ОВ 2005 року, після якої всі стояки покриті визначеною цим проектом теплоізоляцією типу K-FLEX Linear.

Тобто у вказаному приміщенні магазину витрати теплової енергії фактично не є тепловим потоком від приладів опалення, а є втратами теплової енергії в мережі позивача через теплоізоляцію типу K-FLEX Linear.

Отже, на переконання відповідача вказані позивачем нібито послуги централізованого опалення, у дійсності є втратами теплової енергії у мережах позивача через теплоізоляцію типу K-FLEX Linear.

До того ж експертним висновком № 814 встановлено, що такі втрати дорівнюють не 5,35 Гкал. на рік, як зазначено у проектах договорів № 1212 від 25.12.2015 та № 1212 від 01.12.2017, а у дійсності становлять лише 2,612 Гкал на опалювальний період, розрахункова тривалість якого була прийнята у кількості 147 діб.

Відповідач стверджує, що у нежитловому приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» обсяг споживання теплової енергії з мереж позивача дорівнює 0 (нулю) Гкал/ за будь який звітний період; у нежитловому приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» не існує жодної точки передачі відповідачу послуг опалення від позивача, оскільки не існує жодного приєднаного до мереж позивача пристрою або тепловикористального обладнання, які використовують теплову енергію з мереж позивача; до позову не додано жодного документу, який підтверджує існування спільної межі балансової належності і точок передачі послуг опалення на цій межі; не додано жодного документу, який підтверджує величину теплового навантаження і перелік пристроїв опалення у нежитловому приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», які приєднані і споживають теплову енергію з мереж позивача; заявлений позивачем обсяг втрат теплової енергії не відповідає фактичному розміру таких втрат; чинним законодавством не встановлено обов`язку відповідача за даних обставин відшкодовувати втрати теплової енергії у мережах позивача, а тому ніякого прострочення таких зобов`язань не існує через відсутність самих зобов`язань; позовні вимоги щодо сплати 3% річний і індексу інфляції не підлягають задоволенню, оскільки не існує прострочення зобов`язань; всі заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню через сплив строку позовної давності, невідповідність позовних вимог фактичним обставинам справи та через відсутність жодної законної підстави для стягнення з відповідача заявлених позивачем сум.

Заявою від 24.11.2020 відповідач просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності до всіх заявлених позовних вимог за період, який передує даті 09.11.2017.

Вирішуючи цей спір суд першої інстанції виходив з того, що:

-згідно частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію; відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги;

-належне відповідачу на праві власності нежитлове приміщення було правомірно відключено від мереж централізованого опалення, але сторонами не надані докази в підтвердження виконання реконструкції системи опалення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у повному обсязі відповідно до проекту, зокрема не доведено, що стояки опалення були ізольовані теплоізоляцією типу K-FLEX Linear, як це передбачено робочим проектом 212/05-ОВ 2005 року;

-відключення приміщення відповідача від мереж централізованого опалення, а також факт наявності у приміщенні відповідача опалювальних стояків довжиною 175,7 метрів, не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати теплову енергію, яка необхідна для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення і обсяг цієї теплової енергії визначається на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі - Методика), яка затверджена Наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.12.2018 за № 1502/32954. Однак при розрахунку кількості теплової енергії, вартість якої заявлена до стягнення з відповідача, позивач не застосовував положення зазначеної Методики.

Поряд із цим, оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги централізованого опалення та штрафних санкцій слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю (недоведеністю) заявленої до стягнення суми боргу, оскільки позивач не подав суду ані розрахунків, ані висновків енергетичного аудиту, ані документів обстеження інженерних систем цього приміщення, які б підтверджували тепловіддачу опалювальних стояків, які знаходяться у приміщенні відповідача і саме у кількості 5,35 Гкал на рік.

Судом першої інстанції зазначено, що із акту обстеження від 09.11.2005 навіть не вбачається, чи є ізольованими стояки опалення, які знаходяться у нежитловому приміщенні. При цьому Акт обстеження технічного стану системи теплопостачання від 09.11.2005 не прийнято судом до уваги у якості доказу споживання відповідачем теплової енергії у кількості 5,35 Гкал на рік, так як з цього акту не витікає яким чином визначена ця кількість теплової енергії.

Також судом не прийнято висновок судової експертизи від 24.05.2016 № 814 у якості доказу споживання відповідачем теплової енергії у кількості 2,612 Гкал на рік, так як вказаний висновок судової експертизи зроблено лише на підставі даних Робочого проекту з реконструкції системи опалення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» 2005 року; натуральний огляд та дослідження не проводилися; предметом дослідження був лише Робочий проект, про що вказано у самому висновку судової експертизи.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що висновки суду першої інстанції відносно правомірного відключення відповідача від мереж централізованого опалення є правильними, але при цьому вважає, що судом не було надано належної правової оцінки наданим позивачем доказам стосовно підтвердженого матеріалами справи факту ізолювання стояків опалення теплоізоляцією типу K-FLEX Linear, як це передбачено робочим проектом 212/05-ОВ 2005 року.

Поряд із цим, не погоджуючись із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, позивач у своїй апеляційній скарзі не навів жодних аргументів в підтвердження зазначеного доводу.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу погодився із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, адже позивач не надав до справи допустимих і достовірних доказів обсягів спожитої відповідачем теплової енергії, а саме належного і достовірного розрахунку, виконаного у відповідності до положень Методики; не надав ані розрахунків, ані висновків енергетичного аудиту, ані документів обстеження інженерних систем цього приміщення, які б підтверджували тепловіддачу опалювальних стояків, що знаходяться у приміщенні відповідача, і саме у кількості 5,35 Гкал на рік (як для неізольованих стояків опалення).

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заперечень викладених у відзиві, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила № 630), централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з пунктами 24, 25 Правил № 630 споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Процедура відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж встановлена Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09.12.2005 за № 1478/11758.

До 09.12.2005 процедура відключення споживачів від мереж централізованого опалення нормативно не була визначена.

Матеріалами справи і сторонами спору підтверджується, що відключення від мереж централізованого опалення і переведення на автономне опалення нежитлового приміщення (колишній магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1») за адресою: за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр-кт Гвардійський, буд. 6, відбулося 09.11.2005 за участю колишнього власника приміщення ОСОБА_1 , тобто до введення в дію процедури відключення споживачів від мереж централізованого опалення.

Позивач підтверджує, що оскільки до 09.12.2005 процедура відключення споживачів від мереж централізованого опалення нормативно не була визначена, тому порядок відключення включав такі етапи:

1)власник приміщення повинен був отримати дозвіл на відключення від системи централізованого опалення та влаштування автономної системи опалення;

2)на замовлення власника виготовлявся проект реконструкції системи опалення, який узгоджувався з теплопостачальною організацією та іншими організаціями у встановленому порядку;

3)власник повинен був виконати роботи відповідно до проекту;

4)після реконструкції проходила здача робіт, яка оформлялася відповідним актом.

Як свідчать надані сторонами докази, попередній власник магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», дотримуючись вказаної вище процедури, отримав дозвіл на відключення, що підтверджується листом-дозволом на відключення приладів опалення № 31-08-181 від 09 вересня 2005 року.

Потім був виготовлений проект реконструкції системи опалення за адресою: АДРЕСА_1, який був погоджений з теплопостачальною організацією, що підтверджується Робочим проектом 212/05-ОВ від 02 листопада 2005 року.

Згодом була виконана реконструкція системи опалення за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до вимог Робочого проекту 212/05-ОВ від 02 листопада 2005 року та відбулася здача робіт, що підтверджується Актом обстеження технічного стану системи теплопостачання від 09 листопада 2005 року.

Проект 212/05-ОВ від 02 листопада 2005 року передбачає обов`язкову ізоляцію стояків опалення теплоізоляцією типу K-FLEX Linear, що зазначено у самому проекті.

Актом обстеження технічного стану системи теплопостачання від 09 листопада 2005 року підтверджується, що у даному приміщені саме на підставі проекту 212/05-ОВ від 02.11.2005 була проведена реконструкція системи опалення.

Даний акт є завершальним етапом по факту виконаних робіт з відключення від системи опалення на підставі розробленого проекту. Крім цього даний акт підписано колишнім власником приміщення ОСОБА_1 та затверджено ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ».

Отже реконструкція системи опалення магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» була виконана у повному обсязі відповідно до проекту, тому колегія суддів апеляційної інстанції на відміну від суду першої інстанції вважає, що стояки опалення були ізольовані теплоізоляцією типу K-FLEX Linear, як це передбачено робочим проектом 212/05-ОВ 2005 року, адже у разі коли б всі роботи не були виконані згідно проекту, тоді б між ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» та попереднім власником вказаного нежитлового приміщення, не було б підписано Акту обстеження технічного стану системи теплопостачання від 09 листопада 2005 року.

За встановлених обставин колегія суддів апеляційної інстанції вважає помилковими висновки місцевого господарського суду щодо ненадання сторонами доказів в підтвердження виконання реконструкції системи опалення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у повному обсязі відповідно до проекту.

Проте вказане не призвело до ухвалення неправильного вирішення судом першої інстанції по суті спору щодо відсутності правових підстав для задоволення заявленого позову.

Згідно п.п. 1, 13 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Отже технологічні (неминучі) втрати тепла транзитними трубопроводами закладені у тариф і оплачуються споживачами під час оплати послуги з централізованого опалення, а не окремо від неї.

Водночас, згідно з ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг була затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28.12.2018 за №1502/32954.

Відповідно до п. 1 Методики розподілу, ця Методика встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); … порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічуються два та більше споживачів.

Пунктом 2 вказаної Методики розподілу визначено:

-обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення - втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи опалення поза межами опалюваних приміщень, опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, а також обсяг теплової енергії від транзитних ділянок трубопроводів цієї системи, що надходить у приміщення з індивідуальним опаленням та приміщення, у якому комунальна послуга з постачання теплової енергії не надається;

-приміщення з індивідуальним опаленням - приміщення, що забезпечується тепловою енергією від індивідуального джерела, встановленого у ньому, та що на законних підставах від`єднане від внутрішньобудинкової системи опалення, у якому забезпечується нормативна температура повітря.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на відсутність доказів в підтвердження знаходження у приміщенні відповідача опалювальних приладів та наявності теплоізоляції на транзитному трубопроводі, що проходить через вказане приміщення, нарахування позивачем відповідачу саме оплати за послуги з централізованого опалення є безпідставним.

Водночас, як підтверджується сторонами у справі, в приміщенні відповідача наявні ізольовані опалювальні стояки довжиною 175,7 метрів, які є частиною системи опалення житлового будинку в цілому.

Отже, незважаючи на факт відключення приміщення відповідача від мереж централізованого опалення, та наявність у приміщенні відповідача ізольованих опалювальних стояків довжиною 175,7 метрів, відповідач повинен оплачувати теплову енергію, але у межах, що необхідні для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення. При цьому обсяг цієї теплової енергії визначається на підставі вищевказаної Методики розподілу. Також слід зазначити, що вказана Методика набрала чинності 25.01.2019, тому нарахування, які здійснені позивачем до вказаної дати слід вважати безпідставними.

У пункті 6 Методики розподілу наведено алгоритм визначення загальних обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Загальний обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення) (Qопбуд) розраховується за наведеною у Методики формулою.

Після визначення загального обсягу спожитої у будівлі теплової енергії її розподіл здійснюється відповідно до розділів II-VIII цієї Методики.

Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення врегульовано розділом V вказаної Методики розподілу.

Пунктом 1 розділу V Методики розподілу встановлено, що обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, складається із:

загального, що розподіляється між усіма приміщеннями;

індивідуального, що дорозподіляється на неопалюване приміщення або приміщення з індивідуальним опаленням, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення, за обсяг теплової енергії, що надходить від таких трубопроводів у це приміщення.

Індивідуальні обсяги теплової енергії від транзитних трубопроводів визначаються згідно з пунктом 4 цього розділу.

Пунктом 4 розділу V Методики розподілу визначено, що обсяг теплової енергії, який надходить від ділянки неізольованого транзитного трубопроводу до неопалюваного приміщення або приміщення з індивідуальним опаленням, в якому є ділянка такого трубопроводу, у тому числі частина стояка, або обладнання внутрішньобудинкової системи опалення (Qопінд.ф.с), визначається розрахунково або за результатом енергетичного аудиту або обстеження інженерних систем цього приміщення.

За відсутності результатів енергетичного аудиту або обстеження інженерних систем приміщення, при недопущенні виконавця комунальної послуги або виконавця розподілу до такого приміщення або перешкоджанні їм у доступі до нього для з`ясування протяжності, діаметра та стану теплоізоляції транзитного(их) трубопроводу(ів) обсяг теплової енергії, який надходить від ділянки транзитного трубопроводу до неопалюваного приміщення або приміщення з індивідуальним опаленням, в якому є ділянка такого трубопроводу, у тому числі частина стояка, або обладнання внутрішньобудинкової системи опалення (Qопінд.ф.с), розраховується за формулою наведеною у Методиці (абз. 2 п. 4 р. V Методики).

Звідси є правильними висновки суду першої інстанції про те, що наданий позивачем розрахунок вартості спожитих комунальних послуг (послуг з централізованого опалення) є неправомірним, оскільки при розрахунку кількості теплової енергії, вартість якої заявлена до стягнення з відповідача, позивач не застосовував вищевказану Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Згідно з частинами першою та другою статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Ураховуючи зазначене вище у сукупності, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з оплати вартості теплової енергії (комунальної послуги з централізованого опалення), виходячи з тепловіддачі опалювальних стояків, які знаходяться у приміщенні відповідача, у кількості 5,35 Гкал на рік, є безпідставними і обґрунтовано залишені судом першої інстанції без задоволення.

Враховуючи відсутність належного розрахунку суми боргу, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, що розраховані позивачем від простроченої суми заборгованості, судом апеляційної інстанції не переглядається.

Оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, тому відсутні підстави для розгляду заяви відповідача від 24.11.2020 про застосування наслідків спливу строку позовної давності до заявлених у справі позовних вимог.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами розгляду спору та з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів дійшла висновку, що посилання позивача, які викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та документально необґрунтованими, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування ухваленого у цій справі рішення.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на позивача.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено частиною третьою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м. Сєвєродонецьк Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 06.01.2021 у справі № 913/617/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 06.01.2021 у справі № 913/617/20 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль», м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.04.2021.

Головуючий суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя Д.О. Попков