УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Київ

19.04.2021Справа № 910/21042/20

За позовомПервинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»
доАкціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»
проскасування наказу
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:не з`явився
від відповідача:Тищенко А.В.

ВСТАНОВИВ:

Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про скасування наказу.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконним винесенням відповідачем наказу №КТ-СП-БТ-2020-7081350 від 16.10.2020 «Про централізацію архівів банку», у зв`язку з чим позивач вказує на наявність підстав для його скасування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.03.2021.

01.03.2021 представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про закриття провадження у справі оскільки спір у даній справі не відноситься до корпоративних спорів, а ж колективним трудовим спором між роботодавцем та профспілковою організацією, процедура врегулювання якого передбачена окремими нормами чинного законодавства України.

Протокольною ухвалою суду від 01.03.2021 відкладено підготовче засідання на 22.03.2021.

Підготовче засідання 22.03.2021 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Босого В.П. на лікарняному та було перенесено на 19.04.2021.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, на електронну пошту суду направив заперечення проти закриття провадження у справі та клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з поганим самопочуттям представника.

Судом в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи було відмовлено з огляду на недоведення позивачем неможливості прибуття уповноваженого представника в судове засідання, а також неможливості уповноважити будь-яку іншу особу для представлення власних інтересів в судовому засіданні.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, надав пояснення по справі, провадження у даній справі просив закрити з підстав, наведених у раніше поданому клопотанні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

За приписами частини другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість господарському суду (ст. 12 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з п. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засіданні суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання); первинна організація профспілки - добровільне об`єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі.

Професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Відповідно до статті 10 Кодексу законів про працю України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до приписів частини сьомої статті 20 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки, їх об`єднання здійснюють контроль за виконанням колективних договорів, угод. У разі порушення роботодавцями, їх об`єднаннями, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування умов колективного договору, угоди профспілки, їх об`єднання мають право направляти їм подання про усунення цих порушень, яке розглядається в тижневий термін. У разі відмови усунути ці порушення або недосягнення згоди у зазначений термін, профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до місцевого суду.

Правові й організаційні засади функціонування системи заходів з вирішення колективних трудових спорів (конфліктів), здійснення взаємодії сторін соціально-трудових відносин у процесі врегулювання колективних трудових спорів (конфліктів), що виникли між ними врегульовано Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

Встановлені цим Законом норми поширюються на найманих працівників та організації, утворені ними відповідно до законодавства для представництва і захисту їх інтересів, і на роботодавців, організації роботодавців та їх об`єднання.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; укладення чи зміни колективного договору, угоди; виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; невиконання вимог законодавства про працю.

При цьому, за приписами Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» роботодавець - власник підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності, галузевої належності або уповноважений ним орган (керівник) чи фізична особа, яка відповідно до законодавства використовує найману працю.

Таким чином, колективні трудові спори це спори між найманими працівниками, трудовим колективом (профспілкою) і власником чи уповноваженим ним органом, в яких йдеться про зіткнення інтересів сторін трудових правовідносин і порядок вирішення таких спорів визначено Законом України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

Враховуючи суть спору, спрямовану на врегулювання інтересів сторін трудових правовідносин, а саме роботодавця та трудового колективу, суд дійшов висновку про неможливість вирішення цього спору у порядку господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/11188/17.

Відповідно до приписів частини перини статі 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Керуючись приписами статей 4, 12, 20 Господарського процесуального кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального кодексу, статей 1, 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд вважає за необхідне зазначити, що спір у справі виник із трудових правовідносин, спрямований на захист трудових прав працівників і не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Частиною другою статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За таких обставин, на виконання вимоги частини другої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд роз`яснює позивачу право останнього звернутись з відповідними позовними вимогами до суду загальної юрисдикції, визначеного у відповідності до територіальної юрисдикції (підсудності), встановленої Цивільним процесуальним кодексом України.

Як передбачено в ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Положеннями пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідне клопотання щодо повернення судового збору до суду не подане. Отже, повернення судового збору без відповідного клопотання не допускається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 231, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі №910/21042/20 за позовом Первинної профспілкової організації співробітників Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про скасування наказу закрити.

2. Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та може бути оскаржена.

Повна ухвала складена 20.04.2021.

Суддя В.П. Босий