СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2021 р. Справа № 905/857/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Пушай В.І.

за участі секретаря судового засідання Полупан Ю.В.

за участі представників учасників справи:

позивача - адвокат Алехіна О.А., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №4436 від 08.08.2012, ордер серія АХ №1043514 від 15.03.2021;

відповідача - адвокат Горбатко В.В., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЧК №000852 від 15.01.2018, довіреність № 25/ШКД/2021 від 30.12.2020;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПрАТ "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" (вх. № 371Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 03.12.2020 у справі № 905/857/19

за позовом ОСОБА_1 ,

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу",

про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 102723,50 грн,

в межах справи про банкрутство боржника - Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу",

ВСТАНОВИЛА:

11.07.2019 до Господарського суду Донецької області звернулась фізична особа ОСОБА_1 з позовною заявою до ПрАТ "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" про стягнення 142271,87 грн, з яких: 10162,26 грн невиплаченої заробітної плати за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 та 132109,61 грн грошової компенсації за невикористані 117 днів щорічної відпустки за період з 31.08.2014 по 15.03.2017.

В процесі розгляду справи позивач 12.10.2020 за вх. № 19449/20 (том 1 а.с. 208-216) зменшив суму позовних вимог до 102723,51 грн, що складається з: невиплаченої заробітної плати за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 в сумі 8944,5 грн та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 93779,00 грн. за період з березня 2016 по лютий 2017 року.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 03.12.2020 у справі № 905/857/19 (суддя Говорун О.В.) за результатами розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" в порядку загального позовного провадження в межах справи № 905/857/19 про банкрутство боржника - ПрАТ "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу", позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 в сумі 8944,5 грн, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 93779,0 грн, та, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", стягнуто з відповідача на користь Державного бюджету України судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1921,00 грн в порядку ч. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

ПрАТ "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 03.12.2020 у справі № 905/857/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також скаржник в апеляційній скарзі просить поновити пропущений строк на подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявну у відповідача заборгованість із заробітної плати за березень 2017 у розмірі 8944,50 грн на підставі поданих позивачем документів, оскільки документи, які б могли підтвердити або спростувати заборгованість роботодавця залишились на території проведення антитерористичної операції. Втрата контролю до виробничих потужностей та іншого майна, зокрема, трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу та інше унеможливило виконання відповідачем обов`язків перед позивачем, що передбачені трудовим законодавством. Факт перебування у трудових відносинах і звільнення позивача не може свідчити про наявність невиплаченої заробітної плати, оскільки заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. Позивачем не доведений факт виконання роботи, оскільки у відповідача відсутні документи первинного обліку праці та заробітної плати, а отже позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем щодо невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку. Крім того, ну думку відповідача, позивачем не обґрунтований розрахунок компенсації за невикористану щорічну відпустку, а господарський суд помилково нарахував компенсацію за невикористані дні відпустки, в порушення вимог Постанови КМУ від 08.02.1995 № 100.

27.01.2021 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи № 905/857/19 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 у справі № 905/857/19 у зв`язку з неподанням відповідачем належних доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2881,5 грн., апеляційну скаргу було залишено без руху на підставі п. 2 ч. 3 ст. 258, чч. 2, 6 ст. 260 Господарського процесуального кодексу та надано апелянту строк для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Істоміної О.А., 16.02.2021 проведено повторний автоматичний розподіл справи № 905/857/19 та для розгляду зазначеної справи визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В., суддя Попков Д.О.

Враховуючи усунення відповідачем недоліків апеляційної скарги, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 у справі № 905/857/19 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 23.03.2021 об 11:00 годині.

На виконання зазначеної ухвали Черноморський Л.В. (позивач) 15.03.2021 за вх. № 3139 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами скаржника, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

В обгрунтування своїх заперечень вказує на те, що за приписами ст.ст.115,116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, оскільки працівник не має доступу до відповідної документації. Протягом судового розгляду справи відповідачем не було доведено належними доказами факту повної втрати ним первинної документації та неможливості виконання зобов`язань перед працівником щодо компенсації невиплаченої заробітної плати та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

22.03.2021 на підставі Розпорядження Керівника апарату суду у зв`язку з відпусткою судді Попкова Д.О. проведено автоматизований перерозподіл справи № 905/857/19 (вх. № 371Д/3) та для розгляду зазначеної справи визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В., суддя Пушай В.І.

Представник ПрАТ "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" в судовому засіданні 23.03.2021 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі. Представник Черноморського Л.В. в судове засідання 23.03.2021 не прибув, причину відсутності в судовому засіданні не повідомив, хоча про місце, день та час розгляду апеляційної скарги був належно повідомлений, що підтверджується зворотними поштовими рекомендованими повідомленнями №№ 985 та 969.

Вислухавши пояснення представника відповідача та враховуючи неявку представника позивача в судове засідання, з метою надання йому можливості скористатись правом щодо прийняття участі в судовому засіданні та навести свої доводи і міркування стосовно апеляційної скарги відповідача, з метою забезпечення повного та всебічного з`ясування всіх обставин, які мають значення для справи, судова колегія оголосила в судовому засіданні перерву до 12.04.2021 о 12:30 год.

Представники відповідача в судовому засіданні 12.04.2021 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційні скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачаєтьсяз матеріалів справи, в травні 2019 ТОВ "Логітекс Сістемс" звернулось до Господарського суду Донецької області з заявою про порушення справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу".

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 20.05.2019 прийнято до розгляду заяву ТОВ "Логітекс Сістемс" про порушення справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу".

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 11.06.2019 відкрито провадження у справі №905/857/19 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" (). Визнано вимоги ініціюючого кредитора - ТОВ "Логітекс Сістемс" в сумі основного боргу - 1480875,48 грн та окремо пені - 38195,76 грн.

Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 115 календарних днів та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Гальченка Євгена Анатолійовича.

Встановлено оплату послуг розпоряднику майна - арбітражному керуючому Гальченку Є.А. в розмірі двох мінімальних заробітних плат за рахунок ініціюючого кредитора.

Встановлено строк подання розпорядником майна до господарського суду відомостей про результати розгляду вимог кредиторів до 30.07.2019. Встановлено дату складання розпорядником майна реєстру вимог кредиторів та подання його на затвердження до господарського суду до 30.07.2019. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ухвалено вжити заходи до забезпечення вимог кредиторів.

Оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про порушення справи №905/857/19 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу", м.Добропілля, Донецька область.

11.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" про стягнення заробітної плати за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 у розмірі 10162,26 грн та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 132109,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у період з 21.09.1999 по 15.03.2017 перебував у трудових відносинах з ВАТ "Шахта Комсомолець Донбасу". Був звільнений 15.03.2017 на підставі п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України (далі-КЗпП України) за згодою сторін. У день звільнення позивачу не була виплачена заробітна плату за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 в розмірі 10162,26 грн, а також не була виплачена компенсація за невикористану щорічну відпустку (117 днів) в сумі 132109,61 грн, що стало підставою для звернення з відповідним позовом.

12.10.2020 за вх. № 19449/20 позивач зменшив суму позовних вимог до 102723,51 грн, що складається з: невиплаченої заробітної плати за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 в сумі 8944,5 грн та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 93779,00 грн. (том 1 а.с. 208-216).

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 в сумі 8944,5 грн, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що відповідачем не надано суду належних доказів своєчасної виплати звільненому працівнику у відповідності до приписів ч.1 ст.116 КЗПП України заробітної плати за період з 01.03.2017 по 15.03.2017.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.09.1999 на підставі наказу від 21.09.1999 №11260/к ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Відкритого акціонерного товариства "Шахта Комсомолець Донбасу" (т.1 а.с.14-15).

Відповідно до наказу від 15.03.2017 №1211к Черноморський Леонід Вікторович, на підставі п.1 ст.36 КЗпП, звільнений за згодою сторін, про що міститься відповідний запис в доданій до позовної заяви копії трудової книжки позивача (т.1 а.с.15 зворотній бік). Підставами припинення трудового договору є угода сторін (п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України). Запис від 15.03.2017 про звільнення позивача засвідчений підписом начальника відділу з адміністрування персоналу на якому міститься відтиск печатки відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявну у відповідача заборгованість із заробітної плати за березень 2017 у розмірі 8944,50 грн на підставі поданих позивачем документів, оскільки документи, які б могли підтвердити заборгованість роботодавця залишились на території проведення антитерористичної операції, а втрата зокрема, трудових книжок працівників та оригіналів наказів, унеможливлює виконання відповідачем обов`язків перед позивачем, що передбачені трудовим законодавством.

Колегія суддів вважає безпідставним наведені доводи відповідача з таких підстав.

Оригінал трудової книжки позивача був оглянутий судом в судовому засіданні та встановлено відповідність оригіналу наданим позивачем до позовної заяви копії трудової книжки.

В матеріалах справи наявний Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 24.07.2017 №2372/2/21-10.2, відповідно до якого 15.03.2017 відповідачем був виданий наказ №1211к "Про звільнення" яким 3485 працівників звільнено за угодою сторін. Обґрунтування висновків здійснено з урахуванням копії, зокрема, наказу відповідача №1211к "Про звільнення" (т.1 а.с.43, 47-48).

За таких обставин, суд вважає спростованими доводи відповідача в частині втрати документів, зокрема, наказу про звільнення позивача від 15.03.2017 №1211к.

Відповідно до ч.6 ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до приписів ч.1, 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, заробітна плата, яка належить до сплати працівникові, має бути виплачена у день його звільнення.

Враховуючи надання позивачем до суду оригіналу трудової книжки, колегія суддів дійшла висновку про належне виконання відповідачем приписів ч.1, 2 ст. 47 КЗпП України в частині видачі позивачу оформленої трудової книжки.

Проте, відповідачем не надано суду доказів виконання передбачених ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України обов`язку в частині виплати позивачу суми заробітної плати за період з 01.03.2017 по 15.03.2017.

Враховуючи, що позивача звільнено саме на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП, тобто за угодою сторін, а не з ініціативи власника або уповноваженого органу з підстав передбачених зокрема п.п. 3,4 ст.40 КЗпП (систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків; прогул), суд відхиляє доводи відповідача щодо недоведеності факту виконання позивачем роботи за період з 01.03.2017 по 15.03.2017.

Згідно з ч.5 ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Статтею 115 КЗпП передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.110 КЗпП України, яка кореспондується з ст. 30 Закону України "Про оплату праці", при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Відповідно до абз.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Сторони не заперечують щодо виплати позивачу заробітної плати до 28.02.2017. Позивачем, на підтвердження отриманих виплат від відповідача за період з березня 2016 по лютий 2017 надані суду копії розрахункових листів та розшифрування операцій по картковому рахунку, виданого АТ "Перший український міжнародний банк" (т.1 а.с.221-230).

Крім того, позивачем, на підтвердження розміру отриманої заробітної плати від відповідача за 12 місяців, які передували місяцю в якому позивач був звільнений, надана інформація з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (т.1 а.с.18-21).

Відповідно до розрахункових листів, помісячний посадовий оклад позивача з жовтня 2016 по березень 2017 складав 19678,00 грн. Кількість робочих днів за березень 2017 до моменту звільнення -10 днів. Таким чином заробітна плата за 1 робочий день складає 19678,00 грн (оклад) : 22 = 894,45 x 10 робочих днів = 8944,5 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що господарським судом обгрунтовано задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму заробітної плати за період з 01.03.2017 по 15.03.2017 у розмірі 8944,5 грн.

Що стосується рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за невикористані дні щорічної відпустки за період з березня 2016 по лютий 2017 року в сумі 93779 грн (117 днів), колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 45 Конституції України визначено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Згідно з ч.1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" та ч.1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Як свідчать матеріали справи, у позовній заяві позивач просив стягнути на його користь 132109,61 грн грошової компенсації за невикористані 117 днів щорічної відпустки за період з 31.08.2014 по 15.03.2017, що, на його думку, підтверджується інформацією з особової картки працівника, доданої до позовної заяви.

В процесі розгляду справи позивач зменшив суму позову та просив стягнути грошову компенсацію за невикористані 117 днів щорічної відпустки у розмірі 93779,00 грн. При цьому, не змінюючи кількість невикористаних днів щорічної відпустки - 117, зазначив обліковий період з березня 2016 по лютий 2017 року (т.1 а.с.208-216).

Відповідно до вимог п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Як вбачається з наданого позивачем уточненого розрахунку компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, при визначенні розміру компенсації позивач виходив із розрахунку середньої заробітної плати за останні 12 календарних місяців роботи. Вказав обліковий період з березня 2016 по лютий 2017 року, за який було нараховано та виплачено 284543,77 грн. Вказана сума поділена на кількість відпрацьованих днів 335 = 802,00 грн. середньої заробітної плати і середньоденна заробітна плата у сумі 801,53 грн помножена на кількість днів невикористаної щорічної відпустки 117 днів = 93779,00 грн.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вважав доведеним, що невикористана відпустка позивача складає 117 днів за період з березня 2016 по лютий 2017 року.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що наявні в матеріалах справи копій розрахункових листів, свідчать про надання за період з березня 2016 по січень 2017 Черноморському Л.В. відпустки в такій кількості:

березень 2016 - 7 днів, сплачено 4 867,52 грн;

квітень 2016 - 26 днів, сплачено 17942,85 грн;

квітень 2016 - 6 днів, які переходять на травень, сплачено 4140,66 грн;

червень 2016 - 2 дні, сплачено 1423,06 грн;

вересень 2016 - 8 днів, сплачено 5896,80 грн;

січень 2017 - 29 днів, сплачено 21895 грн;

Всього 78 днів, за які позивачеві було сплачено 56165,89грн.

Враховуючи, що за обліковий період працівнику може бути надано 28 днів основної відпустки та 24 дні додаткової, при цьому кількість днів додаткової відпустки може зменшуватися в залежності від кількості фактично відпрацьованих робочих змін саме у підземних умовах, тобто всього тривалість відпусток складає не більше 52 календарних днів. В той же час, за 11 місяців ОСОБА_1 використав 78 днів оплачуваної відпустки. Тобто на дату звільнення відпустка була використана у більшому розмірі.

Відповідно до статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з змісту наведеної норми, на суд покладений обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце) аніж не були (постанова Верховного Суду від 21.08.2020, справа №904/2357/20).

Позивач у позовній заяві та його представник у судовому засіданні апеляційної інстанції зазначає про нарахування стягнення суми грошової компенсації за 117 днів невикористаної щорічної відпустки за обліковий період з 31.08.2014 по 15.03.2017.

При цьому до матеріалів справи позивач не надав відомостей відносно розрахунку 117 днів невикористаної відпустки по роках (за 2014, 2015,2016, 2017).

Враховуючи, що вищезазначений обліковий період з березня 2016 по січень 2017 ОСОБА_1 надано оплачувану відпустку в розмірі 78 днів, замість основної відпустки 28 днів та додаткової відпустки 22 дні, що дорівнює 52 дням. Допускається вірогідність надання 26 днів оплачуваної відпустки на майбутній період. Зазначена обставина представником позивача не спростовується, достовірні докази на підтвердження 117 днів невикористаної відпустки за період з 31.08.2014 по 15.03.2017 в матеріалах справи відсутні.

У відповідності до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Колегія суддів зазначає, що нарахування грошової компенсації за невикористану відпустку за визначений позивачем період з 31.08.2014 по 31.12.2015 не підверджено розміром середнього заробітку за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, не визначена кількість днів невикористаної відпустки за цей період та відсутня будь-яка інформація щодо суми компенсаційних нарахувань.

На підставі вищевикладеного, оцінивши надані позивачем докази, колегія суддів дійшла висновку про те, що що позивачем по даній справі всупереч приписів ст.ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження позовних вимог щодо стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані 117 днів щорічної відпустки у розмірі 93779,00 грн., які місцевий господарський суд визнав доведеними та задовольнив оскаржуваним рішенням.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення Господарського суду Донецької області від 03.12.2020 у справі № 905/857/19 в частині стягнення з ПрАТ "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 93779,0 грн. з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 126, 233, 240, п. 2 ч. 1 ст. 275, п.2 ч. 1 ст. 277, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" на рішення Господарського суду Донецької області від 03.12.2020 у справі № 905/857/19 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Донецької області від 03.12.2020 у справі № 905/857/19 скасувати в частині стягнення з ПрАТ "ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу" на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 93779,0 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.04.2021.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя В.І. Пушай