ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.04.2021 Справа № 917/489/21

Суддя Господарського суду Полтавської області Сірош Д. М., розглянувши заяву Приватного сільськогосподарського підприємства "Оболонь" про забезпечення позову у справі за позовом

Приватного сільськогосподарського підприємства "Оболонь"

до Оболонської сільської ради об`єднаної територіальної громади

про визнання договору оренди укладеним в порядку поновлення

ВСТАНОВИВ:

Приватне сільськогосподарське підприємство "Оболонь" звернулося з позовом до Оболонської сільської ради про визнання поновленим на 5 (п`ять) років договір оренди землі від 22.04.2011, укладений між Приватним сільськогосподарським підприємством "Оболонь" та Семенівською районною державною адміністрацією Полтавської області, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Семенівському районі Полтавської області про що у Державному реєстрі вчинено запис від 31.05.2011 за № 0026, площею 114,1758 га (кадастровий номер :00:002:0158), на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди землі від 22.04.2011 з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі, у редакції додаткової угоди.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі № 917/489/21, постановив справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі № 917/489/21 на 15:00 17.05.2021.

19.04.2021 від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить суд:

1) заборони Оболонській сільській раді об`єднаної територіальної громади (, юридична адреса: 38230, Полтавська обл., Кременчуцький р-н, село Оболонь) приймати рішення та здійснювати будь-які дії щодо розпорядження, поділу, об`єднання, передання у власність чи надання в оренду, в тому числі продаж на земельних торгах (аукціоні), зміни цільового призначення, конфігурації, межі, складу угідь, кадастрового номера стосовно земельної ділянки, кадастровий номер якої :00:002:0158, загальною площею 114,1758 га до набрання рішенням суду у даній справі законної сили;

2) заборони державним кадастровим реєстраторам, які діють на підставі Закону України "Про державний земельний кадастр", державним реєстраторам та будь-яким іншим особам, які діють на підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчиняти реєстраційні та будь-які інші дії щодо земельної ділянки, в тому числі вносити зміни відносно площі такої земельної ділянки та скасовувати кадастровий номер стосовно земельної ділянки, кадастровий номер якої :00:002:0158, загальною площею 114,1758 га до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Обґрунтовуючи заяву позивач зазначає, що 14.04.2021 з офіційного сайту відповідача (за посиланням https://obolonska-gromada.gov.ua/docs/700549/) стало відомо про рішення Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області від 31.03.2021 № 45 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства».

Відповідно до зазначеного рішення ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0158 площею 114,1758 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області.

Отже, вказаним рішенням відповідач надав дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0158 площею 114,1758га, яка є предметом спору у цій справі.

З огляду на те, що відповідним рішенням надано дозвіл саме на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, то йдеться про виділення з площі 114,1758 га та зменшення такої площі на 2 га за рахунок надання земельної ділянки ОСОБА_1 та зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0158 для ведення особистого селянського господарства.

Відтак, з огляду на відповідне рішення від 31.03.2021 року № 45 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства» ОСОБА_1 має право в подальшому подати заяву на підставі якої зміниться площа (внаслідок поділу) земельна ділянка площею 114,1758 з кадастровим номером :00:002:0158, а також скасується державна реєстрація земельної ділянки та кадастровий номер такої земельної ділянки.

Отже, як вважає позивач, за умови реалізації рішення від 31.03.2021 № 45 істотно ускладниться та унеможливиться ефективний захист його порушених прав та інтересів, оскільки за умови зміни площі земельної ділянки, в тому числі скасування кадастрового номеру такої земельної ділянки, що є предметом спору, буде відсутній об`єкт оренди, стосовно якого позивача просить визнати договір оренди укладеним, тобто фактично не можливо буде поновити договір оренди землі щодо земельної ділянки загальною площею 114,1758 з кадастровим номером :00:002:0158, в тому числі провести його державну реєстрацію, оскільки такої земельної ділянки як об`єкту оренди не існуватиме.

Розглянувши заяву позивача та дослідивши додані до заяви письмові докази, суд враховує наступне:

Позивач зазначив, що рішення Оболонської сільської ради об`єднаної територіальної громади від 31.03.2021 № 45 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства» є протиправним та таким, що суперечить предмету позову, оскільки предметом позову є право оренди позивача на земельні ділянку, щодо якої прийнято відповідне рішення.

У зв`язку з чим позивач вважає, що це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду щодо визнання за ним права оренди на спірну земельну ділянку.

Відповідно статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з статтею 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд встановив, що предметом позову у цій справі є визнання договору оренди землі від 22.04.2011 поновленим на той самий строк і на тих самих умовах.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Оскільки, позивач звернувся до суду з вимогою немайнового характеру (про визнання договору оренди землі від 22.04.2011 поновленим на той самий строк і на тих самих умовах), то судове рішення у разі задоволення позову не вимагатиме його примусового виконання.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Рішення Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області від 31.03.2021 № 45 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства» не є предметом розгляду у цій справі.

У цьому випадку досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас частиною 12 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Крім того, слід зазначити, що частиною 5 статті 6 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

За змістом статті 17 Закону України "Про оренду землі" об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до частини 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з частиною 4 статті 3 цього Закону будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №48/340 (провадження №12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18).

До заяви про забезпечення позову не надано доказів проведення відповідачем конкурсу (торгів) щодо продажу права оренди спірної земельної ділянки, а також укладання договору оренди землі з новим орендарем.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права оренди чи власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності чи оренди, що унеможливлює ототожнення факту набуття права оренди (власності) з фактом його державної реєстрації.

Також, суд вважає за необхідне зазначити наступне, згідно з частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України. Відповідно до положень статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини 1 і 2 статті 319 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з наданих доказів, сільська рада на відповідному засіданні прийняла рішення «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства». Тобто, сільська рада, як власник земельної ділянки, керуючись своїми повноваженнями, які визначені, зокрема, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про землеустрій" фактично розпорядилася своїми правомочностями власника щодо спірної земельної ділянки.

На думку суду вказане саме по собі не може бути підставою для застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо свого майна, позаяк заборона власнику приймати рішення та здійснювати будь-які дії щодо своєї власності є крайньою мірою судового примусу і може застосовуватись у виняткових випадках Інакше таке обмеження може призвести до істотних негативних наслідків, а саме - порушення прав та охоронюваних законом інтересів власника земельної ділянки.

Суд вважає доцільним звернути увагу також на те, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

Такої ж правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17.

За таких обставин, заява Приватного сільськогосподарського підприємства "Оболонь" про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у апеляційному порядку протягом 10 днів з дня підписання.

Згідно з статтею 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала підписана 21.04.2020.

Суддя Д.М. Сірош