ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" квітня 2021 р.м. Одеса Справа № 910/9991/20

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:

від позивача - Лисий С.О., наказ № 360, дата видачі : 13.05.20;

від відповідача - не з`явився,

розглянувши справу за позовом за позовом Національної поліції України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК ТРЕЙДОПТ" про стягнення 283 524,28 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

10.02.2021 року позивач Національна поліція України звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №349/21) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК ТРЕЙДОПТ" про стягнення 283 524,28 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.02.2021р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначення до розгляду по суті на "09" березня 2021 р. о 10:00 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.03.2021р. було відкладено судове засідання на "25" березня 2021 р. о 10:15 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.03.2021р. було відкладено судове засідання на "15" квітня 2021 р. о 11:40 год.

Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК ТРЕЙДОПТ" правом на відзив в порядку ст. 165 ГПК України не скористався.

У даному випадку суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За приписами ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В ході розгляду даної справи господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

15.04.2021р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

11 червня 2019 року між Національною поліцією України (далі - Позивач, Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІК ТРЕЙДОПТ» (далі - Відповідач, Постачальник) укладено договір № 129НП (далі Договір № 129НП) про закупівлю футболок та сорочок (сорочка трикотажна з короткими рукавами типу А темно-синього кольору) (далі - Товар) у кількості 11 196 шт. на загальну на суму 1 829 874, 24 грн. (ціна за одиницю Товару - 163,44 грн.)

Згідно із п. 1.1. Розділу І Договору № 129НП Постачальник зобов`язується у 2019 році поставити Покупцю сорочки трикотажні з короткими рукавами типу А темно-синього кольору, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний Товар в порядку та на умовах визначених цим Договором.

Відповідно до п. 5.1. Розділу V Договору 129НП Постачальник зобов`язується здійснити поставку Товару протягом 45 календарних днів з дати набрання чинності цього Договору, за адресою Покупця у місті Києві (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115).

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін, реєстрації у Покупця та діє до 31 грудня 2019 року, але в будь якому випадку до повного виконання Сторонами умов цього договору (п.12.1. розділу XII Договору 129НП).

Договір № 129НП про закупівлю форменого одягу (костюм (кітель, спідниця) жіночий) зареєстрований у Покупця 11 червня 2019 року.

Отже, відповідно перебіг строку поставки Товару у Постачальника розпочався 12 червня 2019 року і закінчився 26 липня 2019 року.

Всупереч цьому Постачальником Товар поставлено з простроченням виконання зобов`язань, що підтверджується накладними підписаними уповноваженими представниками Постачальника та Покупця, а саме:

1.Накладна № РН-0814/02 від 14 серпня 2019 року поставка партії у кількості 251 шт., дата поставки 14 серпня 2019 року;

2.Накладна № РН-0827/03 від 27 серпня 2019 року поставка партії у кількості 98 шт., дата поставки 27 серпня 2019 року;

3.Накладна № PH-1008/02 від 08 жовтня 2019 року поставка партії у кількості 4 490 шт., дата поставки 08 жовтня 2019 року;

4.Накладна № PH-1024/05 від 25 жовтня 2019 року поставка партії у кількості 3 544 шт., дата поставки 25 жовтня 2019 року;

5.Накладна № РН-1104/02 від 04 листопада 2019 року поставка партії у кількості 1 791 шт., дата поставки 04 листопада 2019 року;

6.Накладна № РН-1122/02 від 22 листопада 2019 року поставка партії у кількості 779 шт., дата поставки 22 листопада 2019 року;

7.Накладна № PH-1206/03 від 06 грудня 2019 року поставка партії у кількості 243 шт., дата поставки 06 грудня 2019 року;

Згідно із пунктом 5.2. Розділу V Договору № 129НП датою поставки Товару вважається дата підписання уповноваженими представниками Сторін накладної.

Постачальником Товар у строк, визначений пунктом 5.1. розділу V Договору № 129НП, не поставлено.

Пунктом 9.2. Розділу IX Договору № 129НП за порушення строків виконання зобов`язання щодо поставки Товару, з Постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, за порушення строків виконання зобов`язань за Договором № 129НП Відповідач повинен сплатити на платіжні реквізити Позивача штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання.

27 грудня 2019 року, майже через шість місяців після закінчення строку поставки товару, згідно Договору № 129НП, а також вже після поставки Товару, Постачальник звернувся до Покупця із листом про перенесення строків поставки Товару по Договору № 129НП надавши разом з листом Висновок Київської торгово-промислової палати про істотну зміну обставин від 19.07.2019 № 1703-4/322, зміст якого зводиться до того, що затримка поставки Товару зумовлена неможливістю виготовлення контрагентом Відповідача (TOB «МІК») Товару у встановлені строки у зв`язку із виникненням проблем із автоматичним розкрійним комплексом та відсутністю достатнього обсягу тканини для виготовлення Товару.

Київська торгово-промислова палата є окремою самоврядною організацією та не являється філією або структурним підрозділом Торгово-промислової палати України.

Згідно позиції Торгово-промислової палати України, висловленій в листі Торгово-промислової палати України від 19.01.2018 № 192/2/21-7.3 «Щодо висновків регіональних торгово-промислових палат стосовно договорів, укладених згідно Закону України «Про публічні закупівлі», Торгово-промислова палата України не володіє інформацією щодо того, який професійний рівень фахівців в регіональних торгово-промислових палатах.

У листі вказано, що Торгова-промислова палата України не уповноважувала регіональні торгово-промислові палати надавати висновки про істотну зміну обставин, вони виконують таку роботу з власної ініціативи. Також, оскільки в законодавстві України не визначено, ким має бути надане обґрунтування щодо істотної зміни обставин, яку сторони не могли передбачити при укладенні договору, Торгова-промислова палата України рекомендувала Сторонам при укладені договору передбачати у договорі, який орган (особу) вони вважають компетентним у такому питанні.

Сторонами Договору № 129НП досягнуто згоду та передбачено у пункті 13.2. Договору № 129НП, що настання істотних обставин, які Сторони не могли передбачити при укладенні цих Договорів, підтверджується висновком щодо унеможливлення виконання зобов`язань за цими Договорами, виданим Торгово-промисловою палатою України. Тобто Сторони визначили компетентним з цього питання виключно Торгово-промислову палату України, а не регіональні торгово-промислові палати.

Таким чином, враховуючи що порушення зобов`язань контрагентом правопорушника та відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів не вважається випадком, який звільняє Постачальника від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, наданий Постачальником висновок КТПП не містить об`єктивних обставин, які б свідчили про необхідність зміни істотних умов Договору в частині перенесення строку (терміну) поставки Товару.

12 березня 2020 року вихідний № 1138/26/3-2020 Позивачем на адресу Відповідача направлено претензію рекомендованим листом (Р 579) щодо сплати штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання по поставці Товару у розмірі 283 524, 28 грн.

Всупереч зазначеному Відповідачем вимоги Позивача проігноровано, жодної вмотивованої відповіді чи розрахунку не направлено на адресу Позивача.

З наведених підстав, Національна поліція України звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК ТРЕЙДОПТ" про стягнення 283 524,28 грн.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами ч.ч.1, 2 ст. 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що правовідносини склалися на підставі укладеного між сторонами Договору №129НП про закупівлю форменого одягу від 11.06.2019р.

Підпунктом 4 частини 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право замовника змінювати істотні умови договору про закупівлю в частині продовження строку виконання зобов`язань щодо передання товару у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.

Із змісту статті 617 ЦК України, статей 42, 44 218 ГК України, випливає, що ризик підприємницької діяльності, а також ризик можливого порушення зобов`язань контрагентами Відповідача та відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів несе Відповідач, що свідчить про те, що законодавством визначено, що в таких випадках ризик зміни обставин несе саме Відповідач, та також вказує на відсутність істотної зміни обставин.

Відповідно до статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина 1 стаття 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої та третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статтей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В силу ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т. ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією (частина 3 статті 232 ГК України).

Відповідно до п. 9.2. Договору № 129НП за порушення строків виконання зобов`язання щодо поставки Товару, з Постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Єдиною умовою за якої сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею Сторін (п. 10.1. Договору № 129НП).

Обов`язковими умовами звільнення від виконання зобов`язань, по-перше, є обставини, які склалися, повинні бути поза контролем сторони зобов`язання; по-друге, сторона не мала можливості передбачити виникнення таких обставин під час укладення договору.

Пунктом 10.3. Договору № 129НП сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3 (трьох) днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі.

Перевіривши розрахунок штрафних санкцій наданий позивачем, господарський суд встановив, що такий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, здійснений належним чином, у зв`язку з чим позовні вимоги в даній частині підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

На підставі вищенаведеного, керуючись положеннями ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.13, 20 73, 74, 76, 86, 126, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Національної поліції України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК ТРЕЙДОПТ" про стягнення 283 524,28 грн. задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК ТРЕЙДОПТ" (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 4; ) на користь Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; ) штрафні санкції у розмірі 283 524 /двісті вісімдесят три тисячі п`ятсот двадцять чотири/ грн. 28 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 252 /чотири тисячі двісті п`ятдесят дві / грн. 86 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України

Повний текст складено 20 квітня 2021 р.

Суддя С.Ф. Гут