ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2021 р. Справа№ 915/2315/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Іоннікової І.А.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 12.04.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Підприємства комунальної власності області "ФАРМАЦІЯ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 (повний текст складено 16.11.2020)

у справі №915/2315/19 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Підприємства комунальної власності області "ФАРМАЦІЯ"

до Миколаївської обласної ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1) Баштанської районної ради

2) Миколаївської обласної державної адміністрації

про визнання незаконними та скасування пунктів рішення,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Підприємство комунальної власності області "ФАРМАЦІЯ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Миколаївської обласної ради про:

- визнання незаконним та скасування пункту 4 рішення Миколаївської обласної ради "Про надання згоди на безоплатну передачу нерухомого майна зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області у комунальну власність територіальних громад області" №29 від 12.10.2017;

- визнання незаконним та скасування пункту 7 рішення Миколаївської обласної ради "Про надання згоди на безоплатну передачу нерухомого майна зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області у комунальну власність територіальних громад області" №29 від 12.10.2017 в частині вжиття заходів Миколаївською обласною державною адміністрацією щодо передачі нерухомого майна, зазначеного у пункті 4 цього рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення Миколаївської обласної ради було прийняте всупереч положенням ст. 136 Господарського кодексу України, ст. 321 Цивільного кодексу України, Статуту Підприємства комунальної власності області "ФАРМАЦІЯ" - за відсутності згоди позивача на передачу майна за адресою: вул. Ювілейна, 80, м. Баштанка, Миколаївська обл., вказане рішення порушує право господарського відання позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №915/2315/19 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачем не доведено суду порушення його прав внаслідок прийняття відповідачем рішення №29, оскільки, як встановлено судом, власник майна - Миколаївська обласна рада у встановленому законом порядку реалізував своє право щодо розпорядження об`єктом комунальної власності та надав згоду на безоплатну передачу у спільну власність територіальних громад міста, сіл Баштанського району нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області - нежилої будівлі, аптеки, що розташована за адресою: вул. Ювілейна, 80, м. Баштанка, Миколаївська обл. При цьому, судом відхилено як необґрунтовані доводи позивача щодо необхідності надання згоди позивачем на передачу закріпленого за ним на праві господарського відання нерухомого майна, оскільки, згідно з частинами 4, 5 статті 60, пункту 10 Розділ V "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передача зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Підприємство комунальної власності області "ФАРМАЦІЯ" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі № 915/2315/19 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. Позивач стверджує, що оспорюване рішення Миколаївської обласної ради прийнято за відсутності правових норм, які б регулювали відчуження та прийняття об`єктів майна спільної власності територіальних громад; в оспорюваному рішенні не визначена доцільність та порядок відчуження спірного нерухомого майна в порушення положень ч.6 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Позивач наголошує, що необхідність надання згоди підприємством, за яким закріплено відповідне нерухоме майно, в тому числі на праві господарського відання, на передачу такого майна, передбачено рішенням Миколаївської обласної ради №7 від 10.11.2016, в абзаці 3 п. 4 якого зазначено: «вважати неприпустимим порушення права господарського відання ПКВО "ФАРМАЦІЯ" в частині розгляду Миколаївською обласною радою питання про передачу нерухомого майна, що перебуває в господарському віданні підприємства та розташоване за адресою: Миколаївська область, м. Баштанка, вул. Ювілейна, 80, без згоди на це ПКВО "ФАРМАЦІЯ"». З посиланням на положення ст. 136 Господарського кодексу України, позивач зазначає про порушення оспорюваним рішенням його права на володіння, користування та розпорядження спірним нерухомим майном.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства комунальної власності області "ФАРМАЦІЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №915/2315/19; призначено до розгляду апеляційну скаргу.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідач та третя особа-1 просять рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства.

11.01.2021, 01.03.2021, 30.03.2021 через канцелярію суду від позивача надійшли заяви про розгляд справи за відсутності представника Підприємства комунальної власності області "ФАРМАЦІЯ".

В судове засідання апеляційної інстанції представники сторін, третіх осіб не з`явились.

Враховуючи те, що явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників сторін, третіх осіб.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

12.10.2017 на шістнадцятій сесії сьомого скликання Миколаївською обласною радою було прийнято рішення "Про надання згоди на безоплатну передачу нерухомого майна зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області у комунальну власність територіальних громад області" № 29 (далі - Рішення № 29), відповідно до пунктів 4, 7 якого, з метою ефективного використання майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, відповідачем було надано згоду на безоплатну передачу у спільну власність територіальних громад міста, сіл Баштанського району нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області - нежилої будівлі, аптеки, що перебуває в господарському віданні Підприємства комунальної власності області "Фармація" та розташоване за адресою: Миколаївська область, м. Баштанка, вул. Ювілейна, 80, за умови: використання у подальшому за цільовим призначенням - розташуванням музичної школи, проведення протягом 3-х років капітального ремонту та/або реконструкції. Невиконання умов передачі є підставою для повернення майна у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області в рамках чинного законодавства. Правочин, наслідком якого стане використання вищезазначеного майна іншими особами, або відчуження (приватизація, передача тощо), або нецільове використання балансоутримувачем об`єкта, або його частини вважатиметься нікчемним; забезпечення у подальшому (після передачі нерухомого майна) КП "Миколаївкнига" приміщенням у м. Баштанка, на умовах, які задовольнять зазначене підприємство для здійснення своєї статутної діяльності. Обласній державній адміністрації розглянути питання щодо надання підтримки ПКВО "Фармація" щодо компенсації недоотриманого прибутку (пункт 4 Рішення № 29); доручено обласній державній адміністрації в установленому законом порядку вжити заходів щодо передачі нерухомого майна, зазначеного у пунктах 1, 2, 3, 4, 5, 6 цього рішення, з відображенням в актах приймання-передачі умов передачі згідно з цим рішенням.

Предметом позову у даній справі є визнання незаконним та скасування пунктів 4, 7 рішення Миколаївської обласної ради "Про надання згоди на безоплатну передачу нерухомого майна зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області у комунальну власність територіальних громад області" №29 від 12.10.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення Миколаївської обласної ради було прийняте всупереч положенням ст. 136 Господарського кодексу України, ст. 321 Цивільного кодексу України, Статуту позивача - за відсутності згоди позивача на передачу майна за адресою: вул. Ювілейна, 80, м. Баштанка, Миколаївська обл., вказане рішення порушує право господарського відання позивача.

Частинами 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб.

Відповідно до статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

За приписами ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (тут і надалі в редакції станом на дату прийняття Рішення № 29) органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Аналогічне положення міститься в статті 140 Конституції України.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад (стаття 142 Конституції України).

Згідно з пунктами 20, 27 частини 1 статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; прийняття рішень щодо делегування місцевим державним адміністраціям окремих повноважень районних, обласних рад.

Частинами 1, 2 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Приписами ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" також передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз вищевказаних положень чинного законодавства України дає підстави для висновку, що необхідними умовами для визнання незаконним у судовому порядку правового акту індивідуальної дії органу місцевого самоврядування є:

1) позивач є власником або титульним володільцем певного майна;

2) права власника (титульного володільця) порушено і підставою цього порушення є видання правового акту;

3) такий акт не відповідає закону, тобто, має місце невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Отже, до предмету доказування у даному спорі перш за все входить доведення позивачем наявності у нього відповідного речового права, на захист якого подано позов, після чого суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення права з боку відповідача і відповідно ухвалює рішення на його захист чи відмову позивачу у захисті, встановивши необґрунтованість заявленого позову.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.08.2020 у справі №920/121/18.

Згідно з п. 1.1 Статуту позивача, з наступними змінами та доповненнями (далі - Статут) Підприємство комунальної власності області "Фармація" (далі - Підприємство) є комунальним унітарним комерційним підприємством, заснованим на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, інтереси яких у межах повноважень, визначених законодавством України, представляє Миколаївська обласна рада (далі - власник). Органом управління Підприємством є Миколаївська обласна державна адміністрація (далі - Орган управління майном).

Відповідно до п. 1.2 Статуту Підприємство є правонаступником аптек - закладів охорони здоров`я, підприємств, заснованих на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, майно яких передане Підприємству в процесі реорганізації шляхом приєднання, зокрема, Баштанської центральної районної аптеки № 15, яка знаходиться за адресою: вул. Ювілейна, 80, м. Баштанка, Миколаївська обл.

За змістом абз. 2 п. 5.1 Статуту (у редакції змін та доповнень до Статуту, затверджених рішенням обласної ради від 16.04.2015 № 16) майно підприємства є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області і закріплюється за ним на праві господарського відання. До статутного капіталу (фонду) Підприємства належить майно, яке воно отримало за рішенням власника або Органу управління майном, придбане і виготовлене Підприємством.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство). Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою.

Колегією суддів встановлено, що нерухоме майно (приміщення, загальною площею 1101,6 кв.м.), розташоване за адресою: вул. Ювілейна, 80, м. Баштанка, Миколаївська обл., закріплене за позивачем на праві повного господарського відання, що підтверджується Свідоцтвом про право власності серії САВ № 971380 від 13.05.2011 та Витягом про державну реєстрацію прав № 29946488 від 13.05.2011, а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 184981788 від 16.10.2019.

За доводами позивача, позов направлено на захист права господарського відання на підставі ч. 4 ст. 136 Господарського кодексу України.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Частинами 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частинами 1, 2 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 327 Цивільного кодексу України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2, 4 - 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку. Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Абзацом 2 пункту 10 Розділ V "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" установлено, що майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Колегією суддів встановлено, що власник спірного майна - Миколаївська обласна рада у встановленому законом порядку реалізував своє право щодо розпорядження об`єктом комунальної власності та надав згоду на безоплатну передачу у спільну власність територіальних громад міста, сіл Баштанського району нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області - нежилої будівлі, аптеки, що розташована за адресою: вул. Ювілейна, 80, м. Баштанка, Миколаївська обл., тоді як позивачем не доведено суду порушення його прав внаслідок прийняття відповідачем оспорюваного рішення.

Посилання позивача на ту обставину, що третьою особою-2 не зазначено конкретної норми закону, відповідно до якого відповідач здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження спірним майном спростовуються змістом частин 4, 5 статті 60, пункту 10 Розділ V "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а також ч. 2 ст. 327 Цивільного кодексу України.

Посилання позивача як на підставу заявлених позовних вимог в контексті необхідності надання ним згоди на відчуження закріпленого за ним на праві господарського відання нерухомого майна або отримання такої згоди відповідачем у позивача - комунального підприємства, яке засноване на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Миколаївської області, інтереси яких у межах повноважень, визначених законодавством України, представляє Миколаївська обласна рада, на абз. 3 пункту 4 рішення Миколаївської обласної ради від 10.11.2016 № 7, яким визнано вважати неприпустимим порушення права господарського відання позивача в частині розгляду відповідачем питання про передачу нерухомого майна, що перебуває в господарському віданні позивача, розташованого за адресою: вул. Ювілейна, 80, м. Баштанка, Миколаївська обл., без згоди на це позивача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки порушення прав позивача з боку власника, закріпленого за ним нерухомого майна, судом не встановлено, а відповідач, як встановлено вище, при прийнятті Рішення №29 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Жодною нормою законодавства не передбачено необхідність надання згоди підприємством, за яким власник закріпив відповідне нерухоме майно, в тому числі на праві господарського відання, на передачу такого майна.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" з огляду на те, що спірне майно на момент прийняття Рішення №29 перебувало у комунальній власності.

При цьому, саме лише посилання в Рішенні № 29 на положення норм Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності", не може бути підставою для визнання незаконним та скасування вірного по суті та такого, що відповідає приписам закону, рішення органу місцевого самоврядування.

Доводи позивача щодо недоцільності відчуження нерухомого майна територіальної громади відхиляються судомне як такі, що не доведені належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявність передбачених законом підстав для визнання незаконними пунктів 4, 7 Рішення №29 та факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача внаслідок прийняття відповідачем вказаного рішення, а тому позовні вимоги Комунального підприємства "Підприємство комунальної власності області "ФАРМАЦІЯ" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається судом на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Підприємства комунальної власності області "ФАРМАЦІЯ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі №915/2315/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи №915/2315/19 повернути Господарському суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 20.04.2021.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді І.А. Іоннікова

Т.П. Козир