ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2021 Справа № 917/160/21

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тимофієнко О.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Комунального медичного підприємства «Лікарня Придніпровська» (пров. Павлівський, 1/4, м. Кременчук, Полтавська обл., 39600, )

до Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» (вул. Горбанівська, буд.2, с. Розсошенці, Полтавський р-н. Полтавська обл., 38751, ) в особі Кременчуцької філії Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» (вул. Небесної Сої ні. буд. 15. м. Кременчук. Полтавська обл., 39600, )

про стягнення 40 084 грн. 93 коп.,

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Комунальне медичне підприємство «Лікарня Придніпровська» звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» в особі Кременчуцької філії Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» про стягнення 40 084 грн. 93 коп., зокрема:

заборгованості за договором №34 від 22.03.2017 у розмірі 24 033 грн. 74 коп., з яких:

- 20 776 грн.. 70 коп. сума несплаченої орендної плати;

- 1 835 грн. 75 коп. сума неустойки;

- 864 грн. 31 коп. сума інфляційних витрат;

- 556 грн. 98 коп. сума 3% річних;

заборгованості за договором №48 від 22.08.2016 у розмірі 16 051 грн. 19 коп., з яких:

- 15 023 грн. 49 коп. є сумою невідшкодованих витрат на оплату комунальних послуг;

- 624 грн. 98 коп. сума інфляційних витрат;

- 402 грн. 75 коп. сума 3% річних.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021р. даний позов був переданий на розгляд судді Киричуку О.А.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін (без проведення судового засідання), запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

З метою повідомлення учасників справи про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження позивача та відповідача.

Копія ухвали суду від 17.02.2021, яка направлялася за адресою відповідача, отримана ним 26.02.21 (згідно відмітки пошти на повідомленням про вручення поштового відправлення).

Таким чином, строк для подачі відповідачем відзиву на позовну заяву сплив.

Станом на 22.04.2021 року відповідач відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань не подав.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Згідно ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що за ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розпочав розгляд справи по суті в установлені строки.

В зв`язку з установленням карантину на усій території України, для забезпечення процесуальних прав сторін, прийняття рішення судом відкладалося.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

22.03.2017 між Позивачем та Відповідачем укладено договір оренди індивідуального визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука №34 (далі Договір оренди №34 від 22.03.2017). (далі - договір оренди).

Згідно і пунктом 1.1. Договору оренди №34 від 22.03.2017 Орендодавець (Позивач) передаг. а Орендар (Відповідач) приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно, а саме: нежитлове приміщення площею 37.9 кв. м.. розміщене за адресою: 39600. Полтавська обл., м. Кременчук, пров. Павлівський. буд.1/4, що знаходиться на балансі КМП «Лікарня Придніпровська» (далі - Приміщення), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку і становить за незалежною оцінкою 215 736 гривень. Майно передасться в оренду з метою розміщення аптечного пункту.

Згідно з пунктом 3.1 Договору оренди №34 від 22.03.2017 розмір орендної плати становить 1 835 грн. 75 коп. у місяць.

Згідно з пунктом 5.7. Договору оренди №34 від 22.03.2017 Орендар (Відповідач) зобов`язується укласти з Балансоутримувачем (Позивачем) договір про відшкодування експлуатаційних витрат та надання комунальних послуг.

Позивач вказує, що вищезазначене приміщення перебувало у користуванні Відповідача ще до укладення Договору №34 від 22.03.2017, у зв"язку з чим між сторонами продовжував діяти Договір відшкодування комунальних послуг та експлуатаційних витрат № 48 від 22.08.2016 (далі - Договір відшкодування №48 від 22.08.2016).

Пунктом 11.1 Договору оренди №34 від 22.03.2017 передбачено, що даний договір укладено строком на два роки одинадцять місяців, а саме з 22.03.2017 по 22.02.2020 включно.

За твердженням позивача, не дивлячись на сплив строку дії Договору оренди №34 від 22.03.2017, Відповідач продовжував користуватись Приміщенням, а також припинив сплачувати орендну плату та відшкодовувати вартість спожитих комунальних послуг.

В той же час, підпунктом 1.1. пункту 1 рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27.03.2020 № 485 власником майна (Кременчуцькою міською радою Полтавської області) надано згоду на продовження договору між Позивачем та Відповідачем, укладеного для передачі в оренду Приміщення, терміном на чотири місяці.

Позивач стверджує, що на численні звернення про пролонгацію договору оренди та виконання рішення від 27.03.2020 №485 Відповідач не реагував.

Листом від 15.06.2020 №03-14/552 Позивач звернувся до Відповідача з проханням укласти новий договір оренди та відшкодування комунальних послуг з мстою виконання рішення від 27 03.2020 №485. У цьому ж листі Відповідачу наголошено, що Приміщення є необхідним Позивачу для подальшого здійснення господарської діяльності, а тому, у разі відмови від пролонгації оренди, Відповідач має звільнити Приміщення найближчим часом.

Також у листі від 15.06.2020 №03-14/552 Позивач вимагав у Відповідача сплатити заборгованість з орендної плати та відшкодування комунальних витрат.

Позивач вказує, що Лист від 15.06.2020 №03-14/552 Відповідачем проігноровано. Рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27.03.2020 № 485 не виконано. Оренду не пролонговано, нового договору на відшкодування комунальних витрат не укладено. Існуючі грошові зобов`язання не виконано.

Листом від 28.07.2020 №03-14/699 Позивач повторно звернувся до Відповідача. Па момент цього звернення Відповідач продовжував займати Приміщення іа не викопав своїх грошових зобов`язань. У листі від 28.07.2020 Відповідачу наголошено на наявності заборгованості та повідомлення, що у разі її непогашений Позивач вимушений буде звернутись до суду для захисту своїх прав.

Лист від 28.07.2020 №03-14/699, за твердженням позивача, Відповідачем проігноровано, відповіді на надано.

14.08.2020 Відповідачем звільнено займане Приміщення, що підтверджується Актом приймання-передачі нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Кременчук (далі - Акт від 14.08.2020).

Пунктом 4.1.1. Акту від 14.08.2020 встановлено, що Орендар (Відповідач) погоджується, що ним не сплачено та не підписано наступні рахунки та акти:

- рахунок №25 від 14.01.2020 на суму2 758 грн, 22 коп. на відшкодування вартості спожитих комунальних послуг;

- рахунок №85 від і 4.02.2020 на суму2 941 грн. 98 коп. на сплату орендної плати;

- рахунок №86 від 14.02.2020 на суму 2 841 грн. 53 коп. на відшкодування вартості спожитих комунальних послуг;

- рахунок №150 від 1 1.03.2020 на суму 2 933 грн. 17 коп, на сплату орендної плати:

- рахунок №144 від 1 1.03.2020 на суму2 544 грн. 14 коп. на відшкодування вартості спожитих комунальних послуг;

- рахунок №216 від 10.04.2020 на суму 2 956 грн. 63 коп. на сплату орендної плати:

- рахунок №210 від 10.04.2020 на суму 2 179 грн. 56 коп на відшкодування вартості спожитих комунальних послуг;

- рахунок № 257 від 14.05.2020 на суму 2 980 грн. 28 коп. на сплату орендної плати;

- рахунок №256 від 1 4.05.2020 на суму 2 056 грн. 86 коп. на відшкодування вартості спожитих комунальних послуг;

- рахунок №408 від 27.07.2020 на суму 2 989 грн. 22 коп. на сплату орендної плати;

- рахунок №407 від 27.07.2020 на суму 648 грн. 71 коп. на відшкодування комунальних послуг;

- рахунок №410 від 27.07.2020 на суму 2 999 грн 19 коп. на сплату орендної плати:

- рахунок №409 від 27.07.2020 на суму 659 грн. 44 коп. на відшкодування комунальних послуг ;

- рахунок №459 від 27.07.2020 на суму 2 977 грн. 22 коп. на сплату орендної плати:

- рахунок №458 від 27.07.2020 на суму 826 гри. 20 коп. на відшкодування комунальних послуг.

Загальна сума заборгованості становить 35 800 грн. 19 кой.

Пунктом 5.1.2. Акту від 14.08.2020 передбачено, що Орендар (Відповідач) підтверджує, що ним отримано вказані вище рахунки та акти. Орендар (Відповідач) підтверджує своє зобов`язання погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту підписання цього Акту.

за даними обліку позивача, станом на дату подачі звернення до суду з позовом фінансові зобов`язання Відповідача не виконані в повному обсязі.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з позовною заявою про стягнення 40 084 грн. 93 коп., зокрема:

заборгованості за договором №34 від 22.03.2017 у розмірі 24 033 грн. 74 коп., з яких:

- 20 776 грн.. 70 коп. сума несплаченої орендної плати;

- 1 835 грн. 75 коп. сума неустойки;

- 864 грн. 31 коп. сума інфляційних витрат;

- 556 грн. 98 коп. сума 3% річних;

заборгованості за договором №48 від 22.08.2016 у розмірі 16 051 грн. 19 коп., з яких:

- 15 023 грн. 49 коп. є сумою невідшкодованих витрат на оплату комунальних послуг;

- 624 грн. 98 коп. сума інфляційних витрат;

- 402 грн. 75 коп. сума 3% річних.

При вирішенні справи судом досліджено докази, наявні у матеріалах справи.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Матеріалами справи підтверджено, що між Позивачем та Відповідачем укладено договір оренди індивідуального визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука №34.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі приміщення в оренду та користування ним відповідачем та факт повернення відповідачем орендованого майна.

Також судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо сплати орендної плати виконував неналежним чином; сума несплаченої орендної плати у розмірі 20 776 грн. 70 коп. становить собою суму невиконаних грошових зобов`язань по рахункам: рахунок №85 від 14.02.2020 на суму 2 941 грн. 99 коп.; рахунок №150 від 11.03.2020 на суму 2 933 грн. 17 коп.; рахунок №216 від 10.04.2020 на суму 2 956 грн. 63 коп.; рахунок №257 від 14.05.2020 на суму 2 980 грн. 28 коп.; рахунок №408 від 27.07.2020 на суму 2 989 грн. 22 коп.; рахунок №410 від 27.07.2020 на суму 2 998 грн. 19 коп.; рахунок №459 від 27.07.2020 на суму 2 977 грн. 22 коп.

Крім того, судом враховано, що згідно з пунктом 5.7. Договору оренди №34 від 22.03.2017 Орендар (Відповідач) зобов`язується укласти з Балансоутримувачем (Позивачем) договір про відшкодування експлуатаційних витрат та надання комунальних послуг.

Твердження позивача про те, що приміщення перебувало у користуванні Відповідача ще до укладення Договору №34 від 22.03.2017, у зв"язку з чим між сторонами продовжував діяти Договір відшкодування комунальних послуг та експлуатаційних витрат № 48 від 22.08.2016, відповідач при розгляді не спростовував.

Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором про відшкодування експлуатаційних витрат та надання комунальних послуг виконував неналежним чином; сума невідшкодованих витрат за користування комунальними послугами у розмірі 15 023 грн. 49 коп. становить собою суму невиконаних грошових зобов`язань по рахункам: рахунок №25 від 14.01.2020 на суму 2 758 грн. 22 коп.; рахунок №86 від 14.02.2020 на суму 2 841 грн. 53 коп.; рахунок №144 від 11.03.2020 на суму 3052 грн.97 коп.; рахунок №210 від 10.04.2020 на суму 2179 грн.56 коп.; рахунок №256 від 14.05.2020 на суму 2056 грн.86 коп.; рахунок №407 від 27.07.2020 на суму 648 грн.71 коп.; рахунок №409 від 27.07.2020 на суму 659 грн.44 коп.; рахунок №458 від 27.07.2020 на суму 826 грн.20 коп.

Докази сплати відповідачем зазначеної заборгованості по орендній платі та витрат за користування комунальними послугами в матеріалах справи відсутні.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належнного виконання зобов`язань по оплаті закон покладає на відповідача.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань не надав, твердження позивача про те, що фінансові зобов`язання Відповідача не виконані в повному обсязі, при розгляді справи не спростував.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову в частині вимог про стягнення суми основного боргу, зокрема: заборгованості за договором №34 від 22.03.2017 у розмірі 20 776 грн.. 70 коп. (сума несплаченої орендної плати) та заборгованості за договором №48 від 22.08.2016 у розмірі 15 023 грн. 49 коп. (сума невідшкодованих витрат на оплату комунальних послуг), відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість, загальна сума якої становить 35 800 грн. 19 коп.

Позивач також ставить вимогу про стягнення:

нарахувань за договором №34 від 22.03.2017, з яких:

- 20 776 грн.. 70 коп. сума несплаченої орендної плати;- 1 835 грн. 75 коп. сума неустойки;

- 864 грн. 31 коп. сума інфляційних витрат;

- 556 грн. 98 коп. сума 3% річних;

нарахувань за договором №48 від 22.08.2016, з яких:

- 624 грн. 98 коп. сума інфляційних витрат;

- 402 грн. 75 коп. сума 3% річних.

Суд зазначає, що за ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Пунктом 3.6. Договору оренди №34 від 22.03.2017 встановлено, що коли Орендар має заборгованість по сплаті орендної плати на момент закінчення строку дії Договору, він сплачує неустойку в розмірі місячної орендної плати за базовий місяць.

До Договору оренди №34 від 22.03.2017 додається "Розрахунок орендної плати". Згідно пункту 1.2. Розрахунку, орендна плата за перший місяць оренди березень 2017 року становить 1 835 грн. 75 коп.

Позивачем з врахуванням положень нараховано відповідачу 1835,75 грн. неустойки.

Судом враховано, що факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати орендної плати підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ЦК України вказане надає право позивачу на нарахування неустойки у розмірі та порядку, що визначений умовами договору.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення неустойки, суд дійшов висновку, що він є правильним, заявлений розмір є арифметично вірним, у зв"язку з чим вимоги про стягнення 1835,75 грн. неустойки підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати орендної плати та відшкодування комунальних витрат підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування 3% річних та інфляційних за таке прострочення.

Згідно з позовною заявою, позивачем нараховано до стягнення з відповідача:

- за договором оренди №34 від 22.03.2017 інфляційні у розмірі 864 грн. 31 коп. за загальний період з березня 2020 по листопад 2020 та 3% річних у розмірі 556 грн. 98 коп. за загальний період з 01.03.2020 по 21.01.2021

- за договором відшкодування №48 від 22.08.2016 інфляційні у розмірі 624 грн. 95 коп. за загальний період з березня 2020 по листопад 2020 та 3% річних у розмірі 402 грн. 75 коп. за загальний період з 01.03.2020 по 21.01.2021.

Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню 3 % річних та інфляційних, суд встановив, що розраховані позивачем 3 % річних та інфляційних не перевищують розрахованих судом сум, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 процентів річних та інфляційних є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано, контррозрахунку заявлених до стягнення з нього сум не надано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову повністю, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 40 084 грн. 93 коп., зокрема:

заборгованості за договором №34 від 22.03.2017 у розмірі 24 033 грн. 74 коп., з яких:

- 20 776 грн.. 70 коп. сума несплаченої орендної плати;

- 1 835 грн. 75 коп. сума неустойки;

- 864 грн. 31 коп. сума інфляційних витрат;

- 556 грн. 98 коп. сума 3% річних;

заборгованості за договором №48 від 22.08.2016 у розмірі 16 051 грн. 19 коп., з яких:

- 15 023 грн. 49 коп. є сумою невідшкодованих витрат на оплату комунальних послуг;

- 624 грн. 98 коп. сума інфляційних витрат;

- 402 грн. 75 коп. сума 3% річних.

Судовий збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача у розмірі 2270,00 грн., оскільки позов підлягає задоволенню повністю.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» (вул. Горбанівська, буд.2, с. Розсошенці, Полтавський р-н. Полтавська обл., 38751, ) в особі Кременчуцької філії Полтавського обласного комунального підприємства «Полтавафарм» (вул. Небесної Сої ні. буд. 15. м. Кременчук. Полтавська обл., 39600, ) на користь Комунального медичного підприємства «Лікарня Придніпровська» (пров. Павлівський, 1/4, м. Кременчук, Полтавська обл., 39600, ) 40 084 грн. 93 коп. (зокрема: заборгованості за договором №34 від 22.03.2017 у розмірі 24 033 грн. 74 коп., з яких: 20 776 грн.. 70 коп. сума несплаченої орендної плати; 1 835 грн. 75 коп. сума неустойки; 864 грн. 31 коп. сума інфляційних витрат; 556 грн. 98 коп. сума 3% річних; заборгованості за договором №48 від 22.08.2016 у розмірі 16 051 грн. 19 коп., з яких: 15 023 грн. 49 коп. є сумою невідшкодованих витрат на оплату комунальних послуг; 624 грн. 98 коп. сума інфляційних витрат; 402 грн. 75 коп. сума 3% річних) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.04.2021р.

Суддя Киричук О.А.