РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.04.2021Справа № 910/1492/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/1492/21

за позовом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

02 лютого 2020 року до Господарського суду міста Києва від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (позивач) надійшла позовна заява б/н б/д до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (відповідач) про стягнення помилково перерахованих коштів в розмірі 85 845,90 грн. (вісімдесят п`ять тисяч вісімсот сорок п`ять гривень 90 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було безпідставно набуті кошти в розмірі 85 845,90 грн., які всупереч вимогам статті 1212 Цивільного кодексу України не повертаються позивачеві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 року у справі № 910/1492/21 позовну заяву б/н б/н Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Харків) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали.

У відповідності до відомостей з офіційного веб-сайту Державного підприємства "Укрпошта" за поштовими ідентифікаторами № 208 та № 194 вбачається, що поштове відправлення з ухвалою суду від 09.02.2021 року у справі № 910/1492/21 було вручене позивачу - 16.02.2021 року (за адресою для листування), за юридичною адресою ухвалу суду отримано не було.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Тобто, строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви до 22.02.2021 року (включно), виходячи з дати отримання ухвали суду за адресою для листування.

15.02.2021 року, 19.02.2021 року через відділ діловодства суду від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшли клопотання № 2145/02.3-501 від 09.02.2021 року та № 2367/02.3-501 від 16.02.2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1492/21, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк».

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 915 ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 року у справі № 910/1492/21 вручено уповноваженому представнику відповідача - 05.03.2021 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 22.03.2021 року (включно).

На адресу суду від відповідача відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходились на виконанні виконавчі листи № 2-2740-2010, що виданий Артемівським міськрайонним судом 29 березня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" коштів в розмірі 11 639,96 грн. та виконавчий лист № 2/219/132/13, що виданий Артемівським міськрайонним судом 16 серпня 2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості у розмірі 82 626,95 грн. та судових витрат у сумі 3219,00 грн.

Постановою головного державного виконавця від 05.10.2017 року виконавчі провадження об`єднані у зведене виконавче провадження ВП № 54849253.

В рамках зведеного виконавчого провадження ВП № 54849253 був реалізований транспортний засіб SUBARU Impreza, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно протоколу № 311816 проведення електронних торгів (лот № 258637) від 17.01.2018 року, транспортний засіб: SUBARU Impreza, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2002, був проданий за 118 758,00 грн. (сума яку необхідно перерахувати на рахунок продавця - 112 820,10 грн.)

Розпорядженням № 54849253 від 26.01.2018 року заступника начальника відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області грошові кошти від реалізації транспортного засобу розподілено на користь ПАТ КБ «Приватбанк» та перераховано 85 545,95 грн. (платіжне доручення № 64 від 29.01.2018 року на погашення заборгованості боржника ОСОБА_1 ).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.05.2020 року у справі № 200/13749/19-а, яке залишене без змін Першим апеляційним адміністративним судом від 25.08.2020 року, визнано неправомірним розпорядження № 54849253 від 26 січня 2018 року, винесене заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Шмаковим Р.С. щодо розподілу грошових коштів, отриманих від реалізації заставного транспортного засобу.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з вимогою № 19056 від 20.10.2020 про повернення коштів у розмірі 85 845,95 грн. з підстав визнання неправомірним розпорядження № 54849253 від 26 січня 2018 року на підставі якого ці кошти були перераховані АТ КБ «Приватбанк».

Листом № 20.1.0.0.0/7-201029/6163 від 29.10.2020 року АТ КБ «Приватбанк» відмовив у поверненні коштів у розмірі 85 845,95 грн., тому що зазначені кошти були зараховані у погашення заборгованості клієнта перед банком та поверненню не підлягають.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з статтею 124 Конституції України юрисдикція судів України поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відтак, суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачено нормою матеріального права або договором.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, зокрема, визнання права.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності господарського судочинства (ст. 14 ГПК України), позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Враховуючи, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.05.2020 року у справі № 200/13749/19-а, яке залишене без змін Першим апеляційним адміністративним судом від 25.08.2020 року, визнано неправомірним розпорядження № 54849253 від 26 січня 2018 року, винесене заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Шмаковим Р.С. щодо розподілу грошових коштів, отриманих від реалізації заставного транспортного засобу, на підставі якого позивачем платіжним дорученням № 64 від 29.01.2018 року було перераховано 85 545,95 грн. АТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості боржника ОСОБА_1 , позивач, визначаючи спосіб захисту права, зазначив, що підстава для отримання відповідачем грошових коштів в сумі 85 545,90 грн. відпала, що є підставою для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Предметом спору у даній справі є правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем щодо неповернення останнім грошових коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України:

- особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1);

- положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2);

- положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч. 3).

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 року у справі № 927/468/17.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 року у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 року у справі № 904/2444/18.

У спірному випадку підставою для отримання відповідачем (стягувачем у виконавчому провадженні ВП № 52128906) коштів у сумі 85 845,95 грн. була наявність на рахунку позивача коштів у відповідній сумі, одержаних від примусової реалізації майна боржника ( ОСОБА_1 ) при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/219/132/13, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області.

Розпорядженням № 54849253 від 26.01.2018 року заступника начальника відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Донецькій області грошові кошти від реалізації транспортного засобу розподілено на користь ПАТ КБ «Приватбанк» та перераховано 85 545,95 грн. (платіжне доручення № 64 від 29.01.2018 року на погашення заборгованості боржника ОСОБА_1 ).

Як встановлено судом, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.05.2020 року у справі № 200/13749/19-а, яке залишене без змін Першим апеляційним адміністративним судом від 25.08.2020 року, визнано неправомірним розпорядження № 54849253 від 26 січня 2018 року.

Враховуючи те, що правова підстава набуття відповідачем грошових коштів у сумі 85 545,95 грн. відпала, то в силу приписів статті 1212 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний повернути кошти позивачу.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (ідентифікаційний код 14360570, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (ідентифікаційний код 43315445, адреса: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16) грошові кошти: помилково перераховані кошти - 85 845,90 грн. (вісімдесят п`ять тисяч вісімсот сорок п`ять гривень 90 копійок) та судовий збір - 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22.04.2021р.

Суддя О.В. Котков