ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/574/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Комункомплект", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Гуд-Стіл ЛТД", м.Харків
про стягнення 31 028,23 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Комункомплект" (м. Харків) звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Гуд-Стіл ЛТД" (м.Харків) заборгованість за поставку товару на в сумі 30150,00 грн., 3% річних в сумі 214,93 грн., інфляційні втрати в сумі 663,30 грн. Витрати зі сплати судового збору в сумі 2270 грн. та адвокатські витрати в сумі 2200,00 грн. просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 01.03.21р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/574/21 без повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву із нормативно-правовим та документальним обґрунтуванням своєї правової позиції. Надати до суду докази направлення на адресу позивача відзиву (ОПИС ВКЛАДАДЕННЯ).

22.04.21р. від позивача надійшла заява про встановлення додаткового строку для подання доказів та приєднання до матеріалів справи із доказами на підтвердження надання позивачу правової допомоги, а саме: копія рахунку на оплату №071 від 05.02.21 року, копія платіжного доручення №425 від 15.02.21р., копія акту виконаних робіт (наданих послуг) по договору про надання правової допомоги №01/21 від 04.01.21р., звіт про надання правової допомоги за договором №01/21 від 04.01.21р.

Суд, розглянувши вищевказану заяву позивача (вх.№ 9227 від 22.04.21р.), вважає за можливе її задовольнити, оскільки для підтвердження надання правової допомоги позивачу необхідні документи, що визначені ст. 126 ГПК України, вважає причину неподання їх до суду разом з позовною заявою поважною, з огляду на те, що акт виконаних робіт та звіт були складені та підписані тільки 21.04.21р., що унеможливлює подачу вищевказаних документів разом із позовною заявою до суду, тому задовольняє вищевказану заяву та долучає докази на підтвердження надання правової допомоги до матеріалів справи.

На час ухвалення рішення в матеріалах справи містяться копії ухвал суду від 01.03.21р. про відкриття провадження по справі, які направлялись відповідачу на адресу вказану в позовній заяві, а, також, на адреси засновників відповідача, які відповідають адресам, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, громадських формувань, та повернулись до суду с довідками Укрпошти про причини повернення - "адресат відсутній за вказаною адресою" та "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до вимог частин 1,3 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п. 5).

На підставі викладеного, суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

В силу частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи те, що норми статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлюють принципи диспозитивності та рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, беручи до уваги приписи статті 129 Конституції України, які визначають одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНИЙ БУДИНОК "КОМУНКОМПЛЕКТ" є суб`єктом господарювання та здійснює господарську діяльність за основним видом економічної діяльності 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля, що підтверджується витягом з ЄДРЮОФОГФ № 36 від 29.01.2021 р. (копія додається).

19.11.2020 року ТОВ "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА "ГУД-СТІЛ ЛТД" (надалі - "Покупець", "Відповідач") здійснило замовлення товару у ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНИЙ БУДИНОК "КОМУНКОМПЛЕКТ" (надалі - "Постачальник", "Позивач"),

В рамках замовлення Постачальник виставив Покупцю рахунок на оплату № 1886 на загальну суму 25002,00 грн. (двадцять п`ять тисяч дві грн. 00 коп.) від 19.11.2020 року.

У зв`язку з цим, у сторін виникли цивільні права та зобов`язання з правочину поставки, у тому числі обов`язок Покупця щодо прийняття та оплати поставленого товару.

Так, 20.11.2020 року, відповідно до видаткової накладної № 1453 (копія додається), Постачальник поставив для Покупця товар на загальну суму 25002,00 грн. (двадцять п`ять тисяч дві грн. 00 коп.), а саме:

1) Засувки 30ч6б ду200 Ру=16, Т=+225*С вода, пар, у кількості 2 шт., на загальну суму 18 690,00 грн.;

2) Засувки 30ч6б ду100 Ру=16, Т=+225*С вода, пар, у кількості 1 шт., на загальну суму 2 145, 00 грн.

Даний товар Покупець отримав в повному обсязі на загальну суму 25002,00 грн. з урахуванням ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 1453 від 20.11.2020 р.

Строк оплати товару визначений у рахунку № 1886 від 19.11.2020 р., а саме - рахунок дійсний до сплати до 19.11.2020 р.

За результатами здійсненої операції Позивачем була складена податкова накладна № 129 від 20.11.2020 року, яка зареєстрована в ЄРПН, що підтверджує реальність поставки вищевказаного Товару.

Проте, отриманий товар Відповідач не оплатив, у зв`язку з цим заборгованість у розмірі 25 002,00 грн. виникла з 20.11.2020 р.

14.12.2020 року ТОВ "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА ТУД-СТІЛ ЛТД" здійснило повторне замовлення товару у ТОВ "ТОРГІВЕЛЬНИИ БУДИНОК "КОМУНКОМПЛЕКТ".

Постачальник виставив Покупцю рахунок на оплату № 2039 на загальну суму 5148,00 грн. з урахуванням ПДВ від 14.12.2020 року.

15.12.2020 року, відповідно до видаткової накладної № 1572, Постачальник поставив для Покупця товар на загальну суму 5148,00 грн., а саме: засувки 30ч6б ду100 Ру=16, Т=+225*С вода, пар, у кількості 2 шт.

Покупець отримав в повному обсязі на загальну суму 5148,00грн. з урахуванням ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 1453 від 20.11.20 р.

Строк оплати товару визначений у рахунку №2039 від 14.12.2020 р., а саме - рахунок дійсний до сплати до 14.12.2020 р.

За результатами здійсненої операції Позивачем була складена податкова накладна №75 від 15.12.2020 року, яка зареєстрована в ЄРПН, що підтверджує реальність поставки вищевказаного Товару.

Проте, отриманий товар Відповідач не оплатив, у зв`язку з цим заборгованість за даною поставкою у розмірі 5148,00 грн. виникла з 15.12.2020 р.

13.01.21р. позивач направив на адресу відповідача претензію, яка була отримана останнім 22.01.21р. проте залишена без відповіді та оплати.

Таким чином, позивач виконав перед відповідачем свої зобов`язання з поставки замовленого товару, який в повному обсязі прийнятий, проте, відповідачем не оплачений.

Загальна заборгованість Покупця за придбаний товар за двома поставками становить 30150,00 грн., що у зв`язку з її несплатою стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані позивачем та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із ч.1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 30150,00 грн. заборгованості за поставлений товар та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193,198 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості у сумі 30105,00 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 30105,00 грн. заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 214,93грн. та інфляційних втрат в розмірі 663,30 грн., суд зазначає таке.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 214,93 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 663,30 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 663,30 грн.

Щодо стягнення заявлених позивачем адвокатських витрат в сумі 2200,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 123 ГПК України: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу ч. 2 ст. 126 ГПК України: за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В ч. 3 ст. 126 ГПК України встановлено, що: для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на послуги адвоката, позивачем було надано до суду:

- договір про надання професійної правничої допомоги № 01/21 від 04.01.21 р.,

- платіжне доручення № 425 від 15.02.2021 року на суму 2 200,00 грн.,

- Акт виконаних робіт від 21.04.21р.,

- звіт адвоката від 21.04.21р. (детальний опис робіт, здійснених адвокатом),

- копія рахунку на оплату № 071 від 05.02.2021р.

Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України. Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного Господарського Суду - Верховного Суду у справі № 914/359/18 від 21 березня 2019 року, № 922/1163/18 від 06 березня 2019 року.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

З огляду на те, що суду надано достатньо доказів на підтвердження понесених судових витрат суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на оплату правничої допомоги в сумі 2200,00 грн.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір покладається на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 526, 546, 548, 549, 610-612, 623-625, 629, 631, 692, 712 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА "ГУД-СТІЛ ЛТД" (, адреса: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 57А, (ІВАN 2151082), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНИЙ БУДИНОК "КОМУНКОМПЛЕКТ" (, адреса: 61052, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд. 3) суму заборгованості за поставкою у розмірі 30150,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 663,30 грн., 3 % річних - 214,93 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2200 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "23" квітня 2021 р.

Суддя Л.В. Шарко