ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2021 р. Справа№ 911/1159/14

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Полякова Б.М.

Грека Б.М.

Секретар судового засідання: Кучерява К.Л.

За участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 01.04.2021.

на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2020

у справі № 911/1159/14 (суддя Лопатін А.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Расалес", с. Щасливе Бориспільського району

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольвита", с. Щасливе Бориспільського району (код ЄДРПО України 32709379)

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/1159/14 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Расалес" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольвита" про банкрутство, провадження в якій порушено ухвалою суду від 30.04.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.06.2020 р., крім іншого, відсторонено ОСОБА_1 від виконання повноважень розпорядника майна та керівника ТОВ "Ольвита", призначено розпорядником майна ТОВ "Ольвита" арбітражного керуючого Різника Олександра Юрійовича, тимчасово покладено на останнього обов`язки керівника, зобов`язано ОСОБА_1 передати розпоряднику майна ТОВ "Ольвита" - арбітражному керуючому Різнику Олександру Юрійовичу, на якого також покладено обов`язки керівника боржника, всі наявні документи, печатки, штампи матеріальні та інші цінності, які стосуються боржника - ТОВ "Ольвита", а розпорядника майна боржника - прийняти такі документи, печатки, штампи матеріальні та інші цінності.

На примусове виконання вищевказаної ухвали суду 30.06.2020 р. судом видано наказ.

13.11.2020 р. від боржника - ОСОБА_1 надійшла заява про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.11.2020 р. прийнято до розгляду заявуОСОБА_1 від 11.11.2020 р. б/н (вх. № 25145/20, 13.11.2020 р.) про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, розгляд заяви боржника призначено на 20.11.2020 р., зобов`язано стягувача та боржника подати до суду у строк до 20.11.2020 р. інформацію та докази відносно виконання/ невиконання ухвали суду від 03.06.2020 р. у справі № 911/1159/14 в примусовому порядку.

Ухвалою Господарського суду Київської область від 09.12.2020 року у справі № 911/1159/14, в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 11.11.2020 р. б/н (вх. № 25145/20, 13.11.2020 р.) про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 09.12.2020 у справі №911/1159/14, вирішити питання щодо поважності причин неподання ОСОБА_1 доказів:

- Відповіді Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за №20978/109/1002/05 від 20.11.2020;

- Копії ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.02.2019 у справі №359/939/19, (провадження №1-кс/359/297/2019), до суду першої інстанції.

Скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2020 у справі №911/1159/14 повністю, ухвалити нове рішення, яким визнати виконавчий документ - наказ Господарського суду Київської області №911/1159/14 від 30.06.2020 таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що висновки місцевого господарського суду про те, що ОСОБА_1 не надав доказів вилучення оригіналів документів, печаток, штампів, матеріальних та інших цінностей ТОВ «Ольвита» - арбітражному керуючому Різнику Олександру Юрійовичу, на якого також покладено обов`язки керівника боржника, всі наявні документи, печатки, штампи матеріальні та інші цінності, які стосуються боржника - ТОВ «Ольвита», а розпорядника майна боржника - прийняти такі документи, печатки, штампи матеріальні та інші цінності.

Однак, під час проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №0002092 за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Так під час проведення слідчих дій у цьому кримінальному провадженні Бориспільським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області було вилучено бухгалтерську та іншу документацію ТОВ «Ольвита», печатки і штампи, матеріальні та інші цінності ТОВ «Ольвита».

У відповідності до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Поляков Б.М., Грек Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2020 у справі №911/1159/14 залишити без руху. Протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали ОСОБА_1 має право усунути недоліки, а саме подати до Північного апеляційного господарського суду докази про сплату судового збору в сумі 2270,00 грн. та докази відправлення іншим учасникам провадження у справі копії цієї скарги і доданих до неї документів. Роз`яснено ОСОБА_1 що, в разі невиконання зазначеної ухвали суду в строк, визначений п.2 її резолютивної частини, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

Через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 09.12.2020 у справі № 911/1159/14 задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 09.12.2020 у справі № 911/1159/14. Відкрито апеляційне провадження у справі № 911/1159/14 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2020. Призначено справу до розгляду на 01.04.2021 о 15 год. 15 хв.

29.03.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Різника Олександра Юрійовича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому арбітражний керуючий заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2020 у справі №911/1159/14.

ОСОБА_1 в судовому засіданні 01.04.2021, надав пояснення по справі, підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2020 року у справі №911/1159/14 скасувати повністю, ухвалити нове рішення, яким визнати виконавчий документ - наказ Господарського суду Київської області №911/1159/14 від 30.06.2020 таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні 01.04.2021, арбітражний керуючий Різник Олександр Юрійович надав пояснення по суті справи, заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2020 у справі №911/1159/14 без змін.

Колегією суддів на підставі частини сьомої статті 270 ГПК України надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке учасниками справи реалізовано.

Уповноважені представники інших учасників апеляційного провадження у справі не з`явилися у судове засідання 01.04.2021. Про день і час розгляду справи всі учасники провадження у справі повідомлені належним чином, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України(далі - ГПК України).

У відповідності до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників провадження у справі, які не з`явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі, Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

21.10.2019р. набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 21.10.2019р. №2597-VIII.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень, з дня введення в дію цього Кодексу визнати такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України " Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 441). Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 940; 2015 р., № 43, ст. 386) втрачає чинність через один рік з дня введення в дію цього.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

З огляду на зазначене, подальший розгляд справи здійснюється відповідно до норм Кодексу України з процедур банкрутства.

Частиною 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та розглянувши справу, дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції, винесена з повним дослідженням матеріалів справи та є такою, що відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, визначено частиною другою ст. 328 ГПК України, згідно якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом наказу, зокрема: видача наказу за рішенням, яке не набрало законної сили; помилкової видачі наказу, якщо вже після видачі наказу у справі рішення суду було скасоване; видачі наказу двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу наказу вже після видачі його дубліката; пред`явлення наказу до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього наказу до виконання (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.01.2018 р. у справі №755/15479/15-ц).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, у постанові від 12.10.2018 р. у справі № 910/9026/13, в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В межах розгляду вищевказаної заяви судом не може здійснюватись перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, не можуть досліджуватись докази, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків.

Тобто, суд на стадії розгляду заяв за ст. 328 ГПК України суд не уповноважений переглядати обставини справи по суті спору.

У даному випадку заявник повинен довести припинення своїх зобов`язань щодо виконання наказу Господарського суду Київської області від 30.06.2020 р. у справі № 911/1159/14.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Київської області від 03.06.2020 р., зокрема, відсторонено ОСОБА_1 від виконання повноважень розпорядника майна та керівника ТОВ "Ольвита", призначено розпорядником майна ТОВ "Ольвита" арбітражного керуючого Різника Олександра Юрійовича, тимчасово покладено на останнього обов`язки керівника, зобов`язано ОСОБА_1 передати розпоряднику майна ТОВ "Ольвита" - арбітражному керуючому Різнику Олександру Юрійовичу, на якого також покладено обов`язки керівника боржника, всі наявні документи, печатки, штампи матеріальні та інші цінності, які стосуються боржника - ТОВ "Ольвита", а розпорядника майна боржника - прийняти такі документи, печатки, штампи матеріальні та інші цінності.

На примусове виконання вищевказаної ухвали суду 30.06.2020 р. судом видано наказ.

Разом з цим, на час розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в суді першої інстанції ухвала Господарського суду Київської області від 03.06.2020 р. не скасована та є чинною.

Згідно із частиною першою ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини першої ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина друга ст. 86 ГПК України).

Проте, ОСОБА_1 належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами в розумінні положень ст. ст. 76-79 ГПК України не доведено наявності зазначених в заяві обставин, що унеможливлюють виконання наказу господарського суду Київської області від 30.06.2020 р., зокрема, заявником не подано доказів вилучення оригіналів документів, печаток, штампів, матеріальних та інших цінностей ТОВ "Ольвита" для проведення слідчих дій.

У своїй заяві ОСОБА_1 , як на основну підставу неможливості виконання ухвали від 03.06.2020, зазначає, що під час проведення слідчих дій Бориспільським ВП ГУ НП в Київській області у кримінальному провадженні №0002092 було вилучено бухгалтерську та іншу документацію ТОВ «Ольвита», печатки, штампи та інші цінності товариства у зв`язку із чим у нього відсутня можливість виконати вимоги ухвали від 03.06.2020 року.

Відповідно до частини 5 статті 163 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ним, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити виїмку).

Згідно із частиною 7 статті 163 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

Частиною 1 статті 168 КПК України визначено, що факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Так до апеляційної скарги ОСОБА_1 додав копію листа Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області від 20.11.2020 та офіційний текст ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду від 06.02.2019 у справі №359/393/19 зазначивши, що не мав змоги надати ці документи в суд першої інстанції до 09.12.2020 року.

Відповідно до частини 3 статті 269 ГПК України визначено докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначає нібито отримав відповідь від Бориспільського ВП уже ввечері після проведення судового засідання 09.12.2020. Проте не надає жодного доказу, які б обґрунтували неможливість подання доказів до суду першої інстанції.

А тому, нові докази, які апелянт додає до апеляційної скарги, не можуть бути прийняті судом та враховані під час розгляду апеляційної скарги.

Однак, слід зауважити, що лист Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області від 20.11.2020 року та ухвала слідчого судді від 06.02.2019 року, які додає ОСОБА_1 до апеляційної скарги жодним чином не доводять, що все майно, документи, печатки і штампи ТОВ «Ольвита», яке було ввірене ОСОБА_1 , було вилучене в межах КП №0002092 від 04.10.2018 року.

Крім того, в своїх поясненнях арбітражний керуючий Різник О.Ю. зазначив, що в матеріалах справи про банкрутство ТОВ «Ольвита» наявні інвентаризаційні описи, складені ОСОБА_1 в січні 2019 року, згідно яких останнім фактично виявлено активи товариства, які не були йому передані.

У інвентаризаційному описі відображено наявність елементів системи бухгалтерської звітності - «Програма «Сертифікати ключів МЕДОК».

В акті інвентаризації розрахунків з дебіторами і кредиторами від 14.01.2019 відображено дебіторську заборгованість ТОВ «Ольвита» у загальному розмірі 198 350,12 грн.

Проте, ОСОБА_1 не забезпечив їх передачу після припинення повноважень на підставі ухвали суду від 03.06.2020 року.

Враховуючи вищевикладене, оскільки заявником під час звернення до суду із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню не додано належних та допустимих доказів, що, у відповідності до приписів ст. 328 ГПК України, підтверджують повністю або частково відсутність обов`язку боржника щодо виконання такого виконавчого документу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав, встановлених Законом, для визнання наказу такими, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала прийнята у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими, з огляду на що правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали від 09.12.2020 місцевого господарського суду не вбачається.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2020, у справі №911/1159/14 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 09.12.2020, у справі №911/1159/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/1159/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови підписано після виходу з лікарняного судді Полякова Б.М. 21.04.2021.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Б.М. Поляков

Б.М. Грек