ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/492/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Бульба Ігоря Олександровича
до Комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод"
про стягнення 10745868,58 грн.
за участю :

представника позивача - Ключник О.М., на підставі довіреності від 19.03.2021 року.

представника відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Бульба Ігор Олександрович звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" про стягнення штрафних санкцій у загальному розмірі 10745868,58 грн. за невиконання умов договорів № 317, № 318, № 319 на підставі договору про відступлення права вимоги від 01.02.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.02.2021 року прийнято позову заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 22.03.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.03.2021 року підготовче засідання у справі було відкладено на 12.04.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.04.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті на 19.04.2021 року.

Представник позивача в судовому засіданні 19.04.2021 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, посилаючись на невиконання відповідачем умов договорів № 317, № 318, № 319 та рішення суду, яким стягнуто з відповідача заборгованість за вказаними договорами, у зв`язку з чим позивачем нараховано штрафні санкції, річні та інфляційні втрати.

Представник відповідача в судове засідання 19.04.2021 року не з`явився, ухвала суду від 12.04.2021 року була повернута за зворотною адресою без вручення, що підтверджується інформацією з офіційного сайту "Укрпошта".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Інформації ж про іншу адресу відповідача у суду немає.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 904/9904/17).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку відповідача в судове засідання обов`язковою, суд дійшов висновку про те, що його неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

Між Приватним підприємством "Орієнтир МВ" (ПП "Орієнтир МВ", постачальник) та Комунальним підприємством "Харківський вагоноремонтний завод" (КП "ВАРЗ", замовник, відповідач) 23.12.2011 укладено наступні договори:

- договір № 317 (додаток 3) про закупівлю товарів (договір № 317) на суму 214048,00 грн., з характеристиками товарів відповідно до додатку № 1 (ч. ХІІ договору № 317) - "Технічні вимоги до обладнання" .

- договір №318 про закупівлю товарів на суму 263381,00 грн., з характеристиками товарів відповідно до додатку № 1 (ч. ХІІ договору №317) - "Технічні вимоги до обладнання" (додаток 12).

- договір №319 (додаток 21) про закупівлю товарів (договір № 319) на суму 119542,00 грн.

Відповідно до умов договору № 319, ПП "Орієнтир МВ" повинно поставити КП "ВАРЗ" ультразвуковий дефектоскоп, а КП "ВАРЗ" повинно прийняти і оплатити цей товар.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов вищезазначених договорів в частині своєчасної оплати, ПП "Орієнтир МВ" звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення заборгованості:

- за договором № 317: основний борг в розмірі 178370,00 грн., три проценти річних в розмірі 38959,99 грн., інфляційні втрати в розмірі 287889,18 грн., пеню в розмірі 4715,90 грн.

- за договором № 318: основний борг в розмірі 219480,00 грн., три проценти річних в розмірі 43019,15 грн., інфляційні втрати в розмірі 354240,72 грн., пеню в розмірі 7371,62 грн.

- за договором № 319: основний борг в розмірі 99615,00 грн., три проценти річних в розмірі 21295,78 грн., інфляційні втрати в розмірі 160778,61 грн., пеню в розмірі 3745,80 грн.

- суму судового збору в розмірі 21292,23 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.10.2019 року по справі № 922/1839/19 позовні вимоги було задоволено повністю.

24.10.2019 року на виконання вищезазначеного рішення видано відповідний наказ.

Як свідчать матеріали справи, 20.11.2019 року між та ФО Глущенко С.О. було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами про закупівля товарів № 317, № 318, № 319.

В подальшому по ФО Глущенко С.О. в рамках справи № 922/1839/19 подав до суду заяву про заміну стягувача на правонаступника.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.12.2019 року по справі № 922/1839/19 заяву Фізичної особи ФО Глущенка С.О. про заміну стягувача у справі № 922/1839/19 (вх. № 29731 від 06.12.2019) - задоволено. Замінено стягувача - Приватне підприємство "Орієнтир МВ" на його правонаступника - Фізичну особу ФО Глущенка С.О. з виконання наказу господарського суду Харківської області від 24.10.2019 по справі № 922/1839/19 про стягнення з Комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" заборгованості:

- за договором № 317: основний борг в розмірі 178370,00 грн., три проценти річних в розмірі 38959,99 грн., інфляційні втрати в розмірі 287889,18 грн., пеню в розмірі 4715,90 грн.

- за договором № 318: основний борг в розмірі 219480,00 грн., три проценти річних в розмірі 43019,15 грн., інфляційні втрати в розмірі 354240,72 грн., пеню в розмірі 7371,62 грн.

- за договором № 319: основний борг в розмірі 99615,00 грн., три проценти річних в розмірі 21295,78 грн., інфляційні втрати в розмірі 160778,61 грн., пеню в розмірі 3745,80 грн.

- суму судового збору в розмірі 21292,23 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2021 року між ФО Глущенко С.О. та ФОП Бульба І.О. (позивач) було укладено договір про відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого ФО Глущенко С.О. (первісний кредитор) відступив, а позивач отримує право вимагати від КП "Харківський вагоноремонтний завод" (боржник) виконання обов`язків, які передбачені договорами про закупівлю товарів № 317, № 318 та № 319, укладеними 23.12.2011 року між ПП "Орієнтир МВ" і боржником в обсязі і на умовах, які існують на момент переходу цих прав.

01.02.2021 року між ФО Глущенко С.О. та ФОП Бульба І.О. було підписано акт приймання-передачі документів до вищезазначеного договору про відступлення права вимоги.

Також в матеріалах справи наявне повідомлення про заміну кредитора, направлене 15.02.2021 року на адресу боржника КП "Харківський вагоноремонтний завод".

В свою чергу, як стверджує позивач, відповідач зобов`язання за договорами про закупівлю товарів № 317, № 318 та № 319 не виконав, рішення суду по справі № 922/1839/19 про стягнення з останнього заборгованості також не виконано, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача пені, штрафу, 48% річних, інфляційних втрат та 3% річних за порушення виконання зобов`язань за вказаними договорами про закупівлю товарів.

Так, позивачем було нараховано відповідачу:

За договором №317 від 23.12.2011 р.:

- пеню в розмірі 430790,10 грн. через прострочення виконання основного зобов`язання за договором;

- штраф в розмірі 124859,00 грн. через прострочення понад 30 днів виконання основного зобов`язання за договором;

- 48% річних в розмірі 767619,70 грн. за користування грошовими коштами за договором;

- інфляційні втрати в розмірі 32125,91 грн. через прострочення виконання основного зобов`язання за договором;

- три проценти річних в розмірі 25776,17 грн. через прострочення виконання основного зобов`язання за договором;

- пеню в розмірі 974919,54 грн. через прострочення щомісячних сплат процентів з розрахунку 48% річних за користування чужими грошовими коштами за договором;

- штраф в розмірі 865238,63 грн. через прострочення на період понад 10 днів виконання зобов`язань щодо щомісячної сплати 48% річних за користування чужими грошовими коштами за договором;

- інфляційні втрати в розмірі 546801,08 грн. через прострочення виконання зобов`язань щодо щомісячної сплати 48% річних за користування чужими грошовими коштами;

- три проценти річних в розмірі 102110,78 грн. через прострочення виконання зобов`язань щодо щомісячної сплати 48% річних за користування чужими грошовими коштами за договором.

За договором № 318 від 23,12.2011 р.:

- пеню в розмірі 531547,84 грн. через прострочення виконання основного зобов`язання за договором;

- штраф в розмірі 153636,00 грн. через прострочення понад 30 днів виконання основного зобов`язання за договором;

- 48% річних в розмірі 949178,36 грн. за користування грошовими коштами за договором;

- інфляційні втрати в розмірі 39319,02 грн. через прострочення виконання основного зобов`язання за договором;

- три проценти річних від суми боргу в розмірі 31547,55 грн. через прострочення виконання основного зобов`язання за договором;

- пеню в розмірі 1210903,09 грн. через прострочення щомісячних сплат процентів з розрахунку 48% річних за користування чужими грошовими коштами за договором;

- штраф в розмірі 1044737,66 грн. через прострочення на період понад 10 днів виконання зобов`язань щодо щомісячної сплати 48% річних за користування чужими грошовими коштами за договором;

- інфляційні втрати в розмірі 682735,23 грн. через прострочення виконання зобов`язань щодо щомісячної сплати 48% річних за користування чужими грошовими коштами;

- три проценти річних в розмірі 126876,14 грн. через прострочення виконання зобов`язань щодо щомісячної сплати 48% річних за користування чужими грошовими коштами.

За договором № 319 від 23.12,2011 р.:

- пеню в розмірі 238238,09 грн. через прострочення виконання основного зобов`язання за договором;

- штраф в розмірі 69730,50 грн. через прострочення понад 30 днів виконання основного зобов`язання за договором;

- 48% річних в розмірі 421297,76 грн. за користування грошовими коштами за договором;

- інфляційні втрати в розмірі 17982,42 грн. через прострочення виконання основного зобов`язання за договором;

- три проценти річних в розмірі 14428,16 грн. через прострочення виконання основного зобов`язання за договором;

- пеню в розмірі 526467,10 грн. через прострочення виконання зобов`язань щодо щомісячної сплати 48% річних за користування чужими грошовими коштами;

- штраф в розмірі 468858,28 грн. через прострочення на період понад 10 днів виконання зобов`язань щодо щомісячної сплати 48% річних за користування чужими грошовими коштами;

- інфляційні втрати в розмірі 293082,57 грн. через прострочення виконання зобов`язань щодо щомісячної сплати 48% річних за користування чужими грошовими коштами.

- три проценти річних в розмірі 55061,90 грн. через прострочення виконання зобов`язань щодо щомісячної сплати 48% річних за користування чужими грошовими коштами.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З аналізу вищенаведеної норми вбачається, що особа звертається до суду за відновленням свого порушеного права.

В даному випадку, позивач, в обґрунтування позовних вимог, посилається на укладення між Глущенко С.О. та позивачем договору про відступлення права вимоги від 01.02.2021 року, у відповідності до умов якого ФО Глущенко С.О. (первісний кредитор) відступив, а позивач отримав право вимагати від КП "Харківський вагоноремонтний завод" (боржник) виконання обов`язків, які передбачені договорами про закупівлю товарів № 317, № 318 та № 319, укладеними 23.12.2011 року між ПП "Орієнтир МВ" і боржником в обсязі і на умовах, які існують на момент переходу цих прав.

Як вбачається з умов договорів про закупівлю товарів № 317, № 318 та № 319, за якими було відступлено право вимоги за вищезазначеним договором, а саме п. 11.1 визначено, що жодна із сторін не має права передавати свої права за даним договором третій стороні.

Проте в матеріалах справи відсутні докази визнання недійсним у судовому порядку договору про відступлення права вимоги.

Також, п. 10.1 договорів про закупівлю визначено, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2011 року, проте в матеріалах справи наявне рішення суду від 01.10.2019 року по справі 3922/1839/19, яким було встановлено продовження строків дії вищезазначених договорів до 01.05.2012 року.

В той час, як вбачається зі здійснених позивачем розрахунків, останнім нараховуються пеня та штраф з 2012 року по 2021 рік.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже нарахування позивачем пені понад шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано є неправомірним.

Також суд зазначає про неправомірність нарахування позивачем штрафу та 48% річних за невиконання умов договорів, строк дії яких на момент нарахування штрафу та річних є припиненим.

Крім того, як вбачається із розрахунків позивача, останнім здійснено нарахування річних, пені, штрафів та інфляційних втрат з 2012 року.

Проте, договір про відступлення права вимоги було укладено між Глущенко С.О. та позивачем, за яким останній набув право вимоги за договорами про закупівлю, укладено 01.02.2021 року.

Умови договору про відступлення права вимоги не містять чіткого розміру заборгованості, яка передається за вказаними договором.

Тобто з вищенаведеного слідує, що на момент передачі права вимоги за договором про відступлення права вимоги, не було визначено суму пені, штрафу, річних та інфляційних втрат, нарахованих боржнику до сплати за порушення строків виконання договорів про закупівлю.

Вказаним договором про відступлення права вимоги передбачено право позивача замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати пені, штрафів, інфляційних втрат, процентів річних та будь-яких інших платежів, пов`язаних з виконанням основних договорів, які виникли та виникатимуть за весь час прострочення боржника. Новий кредитор набуває права вимог до боржника у повному обсязі з моменту підписання даного договору.

Проте, як вже було зазначено вище, вказаний договір не містить суми штрафних санкцій, інфляційних втрат та річних, нарахованих первісним кредитором до укладення між Глущенко С.О. та позивачем договору про відступлення права вимоги.

Отже фактично, позивачем здійснено вищезазначені нарахування до укладення договору, за яким останній набув право вимоги до боржника.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з Витягу з ЄДРПОУ, відповідач - Комунальне підприємство «Харківський вагоноремонтний завод» перебуває у стані припинення з 29.04.2014 року за рішенням засновників юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації.

Згідно статті 104 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Статтею 105 ЦК України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Відповідно до частини першої статті 106 ЦК України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Згідно статті 107 ЦК України кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.

Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Якщо правонаступниками юридичної особи є декілька юридичних осіб і точно визначити правонаступника щодо конкретних обов`язків юридичної особи, що припинилася, неможливо, юридичні особи - правонаступники несуть солідарну відповідальність перед кредиторами юридичної особи, що припинилася. Учасники (засновники) припиненої юридичної особи, які відповідно до закону або установчих документів відповідали за її зобов`язаннями, відповідають за зобов`язаннями правонаступників, що виникли до моменту припинення юридичної особи, у такому самому обсязі, якщо більший обсяг відповідальності учасників (засновників) за зобов`язаннями правонаступників не встановлено законом або їх установчими документами.

Статтею 108 ЦК України визначено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

При цьому, суд вважає з необхідне звернути увагу на те, що за змістом частини другої статті 107 ЦК України до передавального акту підлягають включенню положення про правонаступництво усіх зобов`язань, заявлених до юридичної особи, що припиняється, не залежно від того, визнаються такі зобов`язання цією особою чи оспорюються.

Отже, законодавством передбачено спеціальний порядок задоволення кредиторами своїх вимог до особи, яка припиняється - шляхом звернення із відповідними вимогами до комісії з припинення юридичної особи. Водночас не визначено умов, за яких обмежуються чи ставляться в залежність від будь-яких обставин, встановлені статтею 107 Цивільного кодексу України зобов`язання юридичної особи, що припиняється, щодо включення положення про правонаступництво щодо всіх своїх зобов`язань стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Крім того, несвоєчасне заявлення кредитором (позивачем) грошових вимог у процедурі припинення боржника (відповідача) впливає лише на порядок задоволення таких вимог. Такого способу захисту порушеного особою, що припиняється, права кредитора як звернення із вимогами саме про стягнення заборгованості норми статей 104-112 ЦК України не передбачають.

Належним способом захисту прав кредитора у даному випадку є вимога щодо присудження до виконання в натурі зобов`язання, встановленого частиною 2 статті 107 Цивільного кодексу України, а саме: включення до передавального акту відомостей, які містять положення про правонаступництво щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами, що відповідає способу захисту права, встановленого статтею 20 Господарського кодексу України та статтею 16 Цивільного кодексу України.

У розрізі спірних правовідносин, судом також враховано схожу правову позицію щодо застосування норми статей 104-112 ЦК України, що викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 487/3335/13-ц та постановах Верховного Суду: від 03.05.2018 у справі № 924/478/16, від 01.08.2018 у справі № 910/24157/16, від 20.01.2020 у справі № 922/416/19 і ін.

Між тим, як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про звернення позивача до відповідача із заявою про включення його грошових вимог до реєстру вимог кредиторів з дотриманням строків, встановлених чинним цивільним законодавством.

У пункті 42 постанови Верховного Суду від 20.01.2020 у справі № 922/416/19 Верховний Суд зазначає: "У постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у подібній справі № 924/478/16 Суд погодився з висновками місцевого та апеляційного господарського судів щодо того, що позивачем відповідно до вимог статті 112 ЦК та з урахуванням приписів частини другої статті 16 ЦК України обраний не вірний спосіб захисту, оскільки жодна норма цивільного законодавства не вимагає додаткового звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості до звернення з позовом про включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу боржника. Належним способом захисту прав кредитора у даному випадку є вимога про зобов`язання включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника визнаних ним вимог, а не про стягнення з боржника грошових коштів. Звернення кредитора з позовом про стягнення заборгованості з боржника не вирішить спору щодо наявності чи відсутності підстав для включення цих вимог до ліквідаційного балансу особи, що припиняється.

Відомості про ліквідацію юридичної особи та строк пред`явлення вимог кредиторів в обов`язковому порядку вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та є публічно доступними.

В даному випадку, строк для розгляду вимог кредиторів було встановлено до 05.07.2014 року.

Як було зазначено, згідно ч.3 ст.112 Цивільного кодексу України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Як встановлено в частині 4 зазначеної статті вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позивачем у даному конкретному випадку, неправильно обрано спосіб захисту, оскільки жодна норма цивільного законодавства не вимагає додаткового звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості до звернення з позовом про включення кредиторських вимог до передавального акту, який має містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд зазначає, що з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства") Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Конвенцією визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене та те, що умови договору про відступлення права вимоги від 01.02.2021 року не містять чіткого розміру заборгованості, яка передається за договорами (317,318,319) та позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій, 48% річних за неналежне виконання умов договорів про закупівлю, які ще в 2012 році припинили свою дію та нараховано пеню за період з 2012 року по 2021 рік, що суперечить вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України, а також приймаючи до уваги те, що заявлена вимога про стягнення з відповідача штрафу, пені, 3% річних, 48% річних та інфляційних втрат, за неналежне виконання зобов`язань за договорами 317,318,319 - є неефективним способом захисту, оскільки відповідач перебуває в процесі ліквідації за рішенням засновників та у розумінні наведених приписів ст. 104-112 ЦК України дана вимога не призведе до відновлення прав позивача у обраний позивачем спосіб, оскільки ліквідатор виконує функції ліквідатора на період його ліквідації та виконує всі необхідні дії щодо ліквідації підприємства відповідно до чинного законодавства, зокрема, після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду, та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством, виконує дії із забезпечення задоволення вимог кредиторів під час здійснення ліквідації підприємства, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку позивач звільнений від сплати судового збору та приймаючи до уваги відмову в задоволенні позову, судовий збір не підлягає розподілу між сторонами.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Фізична особа-підприємець Бульба Ігор Олександрович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Відповідач - Комунальне підприємство "Харківський вагоноремонтний завод" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 96, ).

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "22" квітня 2021 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/492/21