ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2021 р. Справа №914/844/20

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

Гриців В.М. (головуючий), Матущак О.І., Якімець Г.Г.

секретар судового засідання Гураль К.О.

за участі представників: позивача адвокат Гарагуц І.Ф.,Зарішняк О.І., відповідача адвокат Харченюк І.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф транссервіс» на рішення Господарського суду Львівської області від 18 серпня 2020 року (суддя Трускавецький В.П., повний текст складено 21.08.2020) у справі №914/844/20 за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід» до відповідача за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф транссервіс» про: стягнення 870190,40 грн (з яких: 581514,62 грн заборгованість, 15246,83 грн три відсотки річних, 2846,31 грн інфляційні втрати, 125203,98 грн пеня та 145378,66 грн неодержані доходи) та

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф транссервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід» про визнання додаткової угоди № 2 до договору поставки № 26/04/2019 від 26.04.2019 недійсною

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід» (ТОВ «Сервіс-Агрозахід» ) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Транссервіс» (ТОВ «Агролайф Транссервіс») про стягнення 870'190,40 грн (з яких: 581 514,62 грн заборгованість, 15 246,83 грн три відсотки річних, 2 846,31 грн інфляційні втрати, 125 203,98 грн пеня та 14 5378,66 грн неодержані доходи) через неналежне виконання ТзОВ «Агролайф транссервіс» своїх договірних зобов`язань щодо оплати за поставлений товар.

12 червня 2020 року ТОВ «Агролайф транссервіс» подало зустрічну позовну заяву до ТОВ «Сервіс-Агрозахід», про визнання додаткової угоди № 2 до договору поставки № 26/04/2019 від 26.04.2019 недійсною з посиланням на ч. 3 ст. 632 ЦК України, адже на дату укладення додаткової угоди № 2 від 14.08.2019 ТОВ «Агролайф транссервіс» було виконано усі обов`язки з оплати за поставлений товар.

Суд ухвалою від 08.07.2020 зустрічний позов прийняв до спільного розгляду із первісним, вимоги за зустрічним позовом об`єднав в одне провадженні із первісним.

Господарський суд Львівської області рішенням від 18 серпня 2020 року у справі №914/844/20 задовольнив частково первісний позов; закрив провадження у справі в частині стягнення 101900,00 грн заборгованості; стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф Транссервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід» 479 614,62 грн заборгованості, 15 236,00 грн трьох відсотків річних, 2 846,31 грн інфляційних втрат, 104 685,03 грн пені та 9 035,73 грн відшкодування витрат на оплату судового збору. У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовив. У задоволенні зустрічного позову відмовив повністю.

Суд встановив неналежне виконання зобов`язання відповідачем щодо оплати за отриманий товар, а відтак і факт невиконання покупцем договору в частині оплати, вільне волевиявлення сторін на укладення додаткової угоди № 2 від 14.08.2019 та дійшов висновку, що заявлені у зустрічному позові вимоги про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 14.08.2019 до договору є безпідставними. Станом на дату звернення позивача з позовом до суду, відповідач виконав свій обов`язок з оплати на загальну суму 1 530 700,00 грн; під час розгляду справи, згідно з долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями № 789 від 11.06.2020 на суму 50'000,00 грн та № 52 від 18.06.2020 на суму 51'900,00 грн сплачено ще 101 900,00 грн. Відтак вказав, що заявлені у первісному позові вимоги про стягнення 581 514,62 грн заборгованості підлягають задоволенню частково у розмірі 479 614,62 грн, в іншій частині щодо стягнення 101 900,00 грн боргу провадження у справі підлягає закриттю.

Щодо вимог про стягнення 125 203,98 грн пені на підставі пункту 7.6. договору, суд перевірив розрахунок пені і вказав, що такий є частково правильним, однак, при здійсненні розрахунку не враховано положень ч. 5 ст. 254 ЦК України та ч. 6 ст. 232 ГК України. Таким чином, здійснивши власний розрахунок пені, суд встановив, що заявлені вимоги є обґрунтованими у розмірі 104 685,03 грн. Також, суд відмовив відповідачу у задоволенні про зменшення пені до 30 000,00 грн.

Щодо збитків, суд дійшов висновку про безпідставність вимоги про стягнення 145 378,66 грн збитків у вигляді неодержаних доходів і відмовив у цій частині позову.

Суд керувався положеннями статей 215, 230, 231, 599,625, 627, 629, 631 Цивільного кодексу України, статей 230, 231 Господарського кодексу України.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Агролайф транссервіс» просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 18 серпня 2020 року у справі №914/844/20 в частині відмови у зустрічній позовній заяві, прийняти нове судове рішення у цій частині, яким задовольнити зустрічний позов у повному обсязі.

Вважає, що оскаржене рішення постановлено при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, неправильного дослідження та оцінки доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи та при порушенні норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи. Станом на момент укладення додаткової угоди всі обов`язки постачальника по поставці товару вже були виконані в повному обсязі. Станом на 14.08.2019 ТОВ «Агролайф транссервіс» здійснив платежі за договором поставки на суму 710 000,00 грн, тобто фактично видаткові накладні №693 та 694 були вже оплачені, а отже й зобов`язання по них покупця були виконані в повному обсязі. У порушення ч. 3 ст. 632 ЦК України ціна на товар була змінена після виконання обов`язку по його поставці, а тому додаткову угоду суд першої інстанції повинен був визнати недійсною. Переоцінка товару в сторону збільшення на 150 000 грн згідно додаткової угоди №2 до договору поставки призвела до неправильного обчислення пені, адже розрахунок проводився на основі збільшених сум.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід» у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі. Зазначає, що у зв`язку із коливанням цін на ринку на товар (кукурудзу) сторони провели дооцінку на неоплачений об`єм товару (на 200 тонн), уклавши додаткову угоду до договору постачання, так збільшили ціну за одиницю товару до 5 600 грн за 1 тонну товару, і як наслідок здійснено корегування видаткових накладних. На момент укладення додаткової угоди №2 відповідач сплатив 710 000грн, однак призначення платежів згідно з платіжними дорученнями, які знаходяться у матеріалах справи, наступні: «Оплата за товар згідно договору №26/04/2019 від 26.04.2019». Таким чином, оплата товару відповідно до видаткових накладних №693 та 694 є надуманою апелянтом. Додаткова угода до договору є правомірною укладена згідно зі ст. 203 ЦК України та п. 12.1 договору поставки.

Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 21 жовтня 2020 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайфтранссервіс» на рішення Господарського суду Львівської області від 18 серпня 2020 року у справі №914/844/20.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Західний апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін і вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 18 серпня 2020 року у справі №914/844/20 належить залишити без змін з таких підстав:

Обставини справи, встановлені місцевим господарським судом і підтверджені наявними у справі доказами:

26 квітня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід» (постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агролайф транссервіс» (покупець) уклали договір поставки № 26/04/2019 (договір). Згідно умов якого постачальник зобов`язується поставити у власність покупця товар, найменування, асортимент, кількість та ціна якого визначені у рахунку-фактурі та/або специфікації до договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити замовлений товар (п. 1.1. договору).

Відповідно до пункту 7.6. договору, у випадку порушення термінів або умов оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх печатками та припиняє свою дію 31 грудня 2019 року. У випадку коли на вказану дату, будь-яка із сторін не виконала свої зобов`язання в повному обсязі, дія договору продовжується до моменту повного і належного їх виконання (п. 10.1. договору).

Пунктом 12.1. договору встановлено, що зміни і доповнення до цього договору, а також всі додатки до нього вважаються дійсними лише в разі їх укладення в письмовій формі і підписання уповноваженими представниками обох сторін. Усі додатки та накладні на поставку товару є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з додатковою угодою №1 від 26.04.2019 сторони виклали п. 5.2. договору в наступній редакції: « 5.2. сторони узгоджують, що оплата вартості товару здійснюється на умовах: 20% вартості товару по факту поставки товару (від суми зазначеної у рахунку-фактурі), 80% вартості товару здійснюється після оплатою протягом 30 (тридцяти) календарних днів після отримання товару покупцем».

На виконання умов договору постачальник поставив, а покупець прийняв товар на загальну суму 1 962 214,62 грн, що підтверджено видатковими накладними:

-№ 618 від 09.05.2019 на суму 698 109,58 грн;

-№ 617 від 10.05.2019 на суму 350 752,28 грн;

-№ 628 від 14.05.2019 на суму 385 866,32 грн;

-№ 693 від 16.05.2019 на суму 339 306,28 грн;

-№ 694 від 17.05.2019 на суму 188 180,16 грн.

14 серпня 2019 року сторони уклали додаткову угоду № 2 до договору, згідно з якою домовились про таке: у зв`язку із коливанням цін на ринку на товар, а саме кукурудза, та враховуючи той факт, що станом на момент укладення даної угоди покупець не виконав свої зобов`язання перед постачальником щодо оплати поставленого товару, сторони дійшли згоди збільшити ціну за одиницю товару (виключно на 200 тон поставленого товару з 09.05.2019 по 17.05.2019) до 5'600,00 грн за 1 тонну товару. Сторони погодились, що вартість одиниці товару та загальна сума за договором поставки №26/04/2019 від 26.04.2019 визначається видатковими накладними та розрахунками коригування до видаткових накладних, тому в тексті договору поставки №26/04/2019 від 26.04.2019 замість «Рахунок-фактури», що підтверджує ціну (вартість) та загальну суму договору читати «видаткова накладна та/або розрахунок коригування до видаткової накладної», сторони зобов`язуються підписати розрахунки коригування до видаткових накладних протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання даних документів.

Згідно з укладеною додатковою угодою № 2 від 14.08.2019 загальна вартість поставленого товару склала 2'112'214,62 грн (з урахуванням коригуванням видаткових накладних № 617 від 10.05.2019 на 8'760,00 грн, № 628 від 14.05.2019 на суму 59'670,00 грн, № 693 від 16.05.2019 на 52'470,00 грн, № 694 від 17.05.2019 на 29'100,00 грн).

Покупець свій обов`язок з оплати за поставлений товар виконав частково у загальному розмірі 1'530'700,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 3087 від 12.06.2019 на суму 55'000,00 грн, № 3093 від 12.06.2019 на суму 70'000,00 грн, № 3101 від 13.06.2019 на суму 25'000,00 грн, № 3119 від 14.06.2019 на суму 120'000,00 грн, № 16 від 16.07.2019 на суму 50'000,00 грн, № 3220 від 19.07.2019 на суму 40'000,00грн, № 32 від 23.07.2019 на суму 50'000,00 грн, № 47 від 26.07.2019 на суму 30'000,00 грн, № 3337 від 02.08.2019 на суму 25'000,00 грн, № 65 від 02.08.2019 на суму 100'000,00 грн, № 67 від 06.08.2019 на суму 50'000,00 грн, № 3400 від 08.08.2019 на суму 70'000,00 грн, № 3425 від 13.08.2019 на суму 25'000,00 грн, № 72 від 15.08.2019 на суму 50'000,00 грн, № 3465 від 15.08.2019 на суму 5'000,00 грн, № 73 від 16.08.2019 на суму 63'000,00 грн, № 76 від 20.08.2019 на суму 50'000,00 грн, № 77 від 23.08.2019 на суму 30'000,00 грн, № 3529 від 03.09.2019 на суму 33'000,00 грн, № 3559 від 13.09.2019 на суму 40'000,00 грн, № 3598 від 19.09.2019 на суму 25'000,00 грн, № 136 від 24.09.2019 на суму 10'000,00 грн, № 151 від 02.10.2019 на суму 10'000,00 грн, № 156 від 02.10.2019 на суму 20'000,00 грн, № 3701 від 04.10.2019 на суму 20 000,00 грн, № 3705 від 08.10.2019 на суму 30'000,00 грн, № 3087 від 12.06.2019 на суму 55'000,00 грн, № 3766 від 18.10.2019 на суму 90'000,00 грн, № 275 від 31.10.2019 на суму 20'000,00 грн, № 3860 від 19.11.2019 на суму 20'000,00 грн, № 3920 від 25.11.2019 на суму 20'000,00 грн, № 366 від 27.11.2019 на суму 50'000,00 грн, № 3998 від 10.12.2019 на суму 7'700,00 грн, № 4010 від 11.12.2019 на суму 20'000,00 грн, № 4020 від 12.12.2019 на суму 25'000,00 грн, № 4058 від 17.12.2019 на суму 10'000,00 грн, № 43 від 16.01.2020 на суму 32'000,00 грн, № 107 від 31.01.2020 на суму 140 000,00 грн.

Постачальник згідно з претензіями № 58 від 11.07.2019, № 69/1 від 21.08.2019, № 129/1 від 12.12.2019 та вимогою про сплату боргу № 34/1 від 03.03.2020 звертався до покупця з проханням оплатити отриманий товар.

Покупець у відповідь на претензію № 58 від 11.07.2019 листом № 104 від 23.07.2019 повідомив постачальника повідомив про неможливість повного погашення заборгованості та просив погодити наступний графік погашення заборгованості.

Відповідач подав суду копії платіжних доручень № 789 від 11.06.2020 про сплату 50'000,00 грн, № 52 від 18.06.2020 про сплату 51'900,00 грн.

У зв`язку з порушенням умов договору в частині оплати за поставлений товар, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та суми неодержаного доходу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агролайф транссервіс», окрім заперечень щодо первісного позову, подало зустрічний позов визнати недійсною додаткову угоду № 2 від 14 серпня 2019 року до договору поставки № 26/04/2019 від 26 квітня 2019 року.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення Господарського суду Львівської області від 18 серпня 2020 року у справі №914/844/20 у межах доводів та вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф транссервіс», а саме - в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним додаткової угоди № 2 від 14 серпня 2019 року

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За визначенням частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст.627 ЦК України).

Згідно з статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.(ч.1). Договір набирає чинності з моменту його укладення.(ч.2). Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.(ч.3). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.(ч.4).

За приписами статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ч.1). Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (ч.2). Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ч.3).

Як зазначено вище, 26 квітня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Агрозахід» (постачальник) і Товариство з обмеженою відповідальністю «Агролайф транссервіс» (покупець) уклали договір поставки №26/04/2019 за умовами якого постачальник зобов`язався поставити у власність покупця товар, найменування, асортимент, кількість та ціна якого визначені у рахунку-фактурі та/або специфікації до договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити замовлений товар.

Також, додатковою угодою №1 від 26 квітня 2019 року до договору поставки №26/04/2019 сторони узгодили, що оплата вартості товару здійснюється на умовах: 20% вартості товару по факту поставки товару (від суми зазначеної у рахунку-фактурі), 80% вартості товару здійснюється після оплатою протягом 30 (тридцяти) календарних днів після отримання товару покупцем.

На виконання договору постачальник поставив, а покупець прийняв 404,58 т товару на загальну суму 1 962 214,62 грн, що підтверджено видатковими накладними:

-№ 618 від 09.05.2019 на суму 698 109,58 грн (72,32 т);

-№ 617 від 10.05.2019 на суму 350 752,28 грн (143,94 т);

-№ 628 від 14.05.2019 на суму 385 866,32 грн (79,56 т);

-№ 693 від 16.05.2019 на суму 339 306,28 грн (69,96 т);

-№ 694 від 17.05.2019 на суму 188 180,16 грн (38,8 т).

14 серпня 2019 року сторони уклали додаткову угоду №2 до договору поставки №26/04/2019 від 26 квітня 2019 року, якою домовились про наступне: у зв`язку із коливанням цін на ринку на товар, а саме кукурудза, та враховуючи той факт, що станом на момент укладення даної угоди покупець не виконав свої зобов`язання перед постачальником щодо оплати поставленого товару, сторони дійшли згоди збільшити ціну за одиницю товару (виключно на 200 тон поставленого товару з 09.05.2019 по 17.05.2019) до 5'600,00 грн за 1 тонну товару. Сторони погодились, що вартість одиниці товару та загальна сума за договором поставки №26/04/2019 від 26.04.2019 визначається видатковими накладними та розрахунками коригування до видаткових накладних, тому в тексті договору поставки №26/04/2019 від 26.04.2019 замість «Рахунок-фактури», що підтверджує ціну (вартість) та загальну суму договору читати «видаткова накладна та/або розрахунок коригування до видаткової накладної», сторони зобов`язуються підписати розрахунки коригування до видаткових накладних протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання даних документів.

Станом на дату укладення додаткової угоди № 2 (14 серпня 2019 року) покупець оплатив 710'000,00 грн вартості отриманого товару, а саме за поставку 175,70 тонн кукурудзи. Отже, на дату укладення додаткової угоди № 2, договір поставки №26/04/2019 був виконаний відповідачем частково. Решта вартості отриманого за договором №26/04/2019 товару не була оплачена.

Відтак, додаткова угода №2 до договору поставки №26/04/2019 (щодо зміни ціни 200 тон поставленого в період з 09.05.2019 по 17.05.2019 і неоплаченого покупцем товару) укладена до виконання цього договору відповідачем повної оплати вартості отриманого товару.

З цього видно, що додаткова угода №2 до договору поставки №26/04/2019 укладена згідно з умовами пунктів 10.1, 12.1 договору поставки №26/04/2019 (яким встановлено, що зміни і доповнення до цього договору, а також всі додатки до нього вважаються дійсними лише в разі їх укладення в письмовій формі і підписання уповноваженими представниками обох сторін) та узгоджується з приписами статей 203, 627, 631, 632 ЦК України.

За наведених обставин справи, підтверджених наданими суду доказами, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсною додаткової угоди №2 та відмовив у зустрічному позові.

Доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують. Відповідач не надав ні доказів оплати товару, отриманого за видатковими накладними № 693 від 16.05.2019 і № 694 від 17.05.2019, ні доказів виконання ним зобов`язання за договором поставки №26/04/2019 на дату укладення додаткової угоди №2 - повної оплати 404,58 тон отриманого товару. А доводи ТОВ «Агролайф транссервіс» про те, що видаткові накладні №693 та 694 були вже оплачені спростовуються матеріалами справи (платіжними дорученнями). Призначення платежів згідно з наявними у справі платіжними дорученнями: «Оплата за товар згідно договору №26/04/2019 від 26.04.2019». (а.с.53-89, том 1). Так, станом на момент укладення додаткової угоди всі обов`язки постачальника по поставці товару вже були виконані в повному обсязі, однак, зобов`язання покупця по оплаті поставленого товару були виконані частково станом на момент укладення додаткової угоди № 2 від 14.08.2019, відтак договір був виконано односторонньо, адже виконання договору поставки полягає у здійсненні сторонами всіх прав та виконанні ними всіх обов`язків, передбачених договором.

Щодо тверджень скаржника про неправильне обчислення пені з тих підстав, що розрахунок проводився на основі збільшених сум згідно з додатковою угодою №2, колегія суддів зазначає, що ураховуючи відсутність підстав для визнання недійсною додаткової угоди №2, переоцінка отриманого покупцем 200 тон товару і збільшення суми заборгованості обґрунтована та підтверджена матеріалами справи, ця обставина спростовує доводи апелянта щодо помилкового розрахунку суми пені та використання невірних даних у розрахунках. Відтак, підстави для перегляду суми пені відсутні.

За приписами статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Львівської області рішення від 18 серпня 2020 року у справі №914/844/20 постановив з додержанням норм матеріального і процесуального права. Законні підстави для скасування названого рішення відсутні.

Керуючись ст.129, 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 18 серпня 2020 року у справі №914/844/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф транссервіс» без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на Товариство з обмеженою відповідальністю «Агролайф транссервіс» .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2021 року.

Головуючий суддя В.М. Гриців

Суддя О.І. Матущак

Суддя Г.Г.Якімець