ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2021 справа № 914/2898/20

За позовом: Приватного підприємства «АктивТоргКріп», м. Київ,

до відповідача: Приватного підприємства «Радован», м. Львів,

про: стягнення заборгованості в розмірі 32288,43 грн основного боргу,

276,63 грн 3 % річних, 96,84 грн інфляційних збитків

Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання Х.Л. Лащ

За участю представників сторін:

від позивача: В.А. Татьков представник;

від відповідача: не з`явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Приватного підприємства «АктивТоргКріп» до Приватного підприємства «Радован» про стягнення заборгованості в розмірі 32288,43 грн основного боргу, 276,63 грн - 3 % річних, 96,84 грн інфляційних збитків.

Ухвалою суду від 10.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі №914/2898/20, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

Ухвалою від 05.01.2021 суд перейшов від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №914/2898/20 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження, підготовче засідання у справі призначено на 01.02.2021. Ухвалою суду від 01.03.2021 розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 01.03.2021. Ухвалою суду від 01.03.2021 закрито підготовче провадження у справі № 914/2898/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.03.2021. Ухвалою суду від 29.03.2021 розгляд справи відкладено на 19.04.2021.

В судовому засіданні представник позивача з`явився в режимі відеоконференції, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на виконання договору поставки укладеного у спрощений спосіб позивачем було поставлено відповідачу товар, однак відповідач свої зобов`язання щодо вчасної та повної оплати не виконав. Відтак у відповідача виникла заборгованість за поставлений і неоплачений товар.

Відповідач явки уповноваженого представника в жодне судове засідання не забезпечив.Вимог ухвали суду від 05.01.2021 не виконав.

Судом вжито всіх передбачених законом заходів з метою повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Ухвали суду у даній справі надсилались судом рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, поштова кореспонденція, надіслана на адресу відповідача, повернулась до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою про причину повернення (досилання): «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 5 березня 2009 р. № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п. 116 розділу «Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів» постанови КМУ від 5 березня 2009 р. № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження.

Відповідно до п. 116 розділу «Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів» постанови КМУ від 5 березня 2009 р. № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

З пунктів 99 та 116 указаних Правил вбачається, що повернення поштою рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання» можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або його уповноваженому представнику (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував - не звернувся на пошту для отримання судової повістки, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і лише після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвали суду, надісланої рекомендованим листом, відповідачем та повернення її до суду з відміткою: «за закінченням встановленого строку зберігання» є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо їх належного отримання, тобто, є власною волею відповідача.

Судом, також, враховано те, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Однак, відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

В судовому засіданні 19.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши представника позивача, присутнього в судовому засіданні, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Як встановлено судом, між Приватним підприємством «АктивТоргКріп» (далі - Позивач, Постачальник) та Приватним підприємством «Радован» (далі Відповідач, Покупець) було укладено договір поставки у спрощений спосіб, відповідно до пункту 1 статті 181 Господарського кодексу України, шляхом прийняття замовлення Покупця до виконання Постачальником та шляхом фактичної передачі Покупцю Товару на підставі видаткової накладної.

Факт поставки підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними. Так, згідно видаткових накладних № 55990 від 10.07.2020 р., № 56071 від 14.07.2020 р., № 56134 від 16.07.2020 р.№ 56135 від 16.07.2020 р., № 56193 від 17.07.2020 р., № 56194 від 17.07.2020 р., № 56393 від 27.07.2020 р., № 56459 від 29.07.2020 р., № 56460 від 29.07.2020 р., № 56469 від 29.07.2020 р., № 56470 від 29.07.2020 р. позивач поставив товар відповідачу на загальну суму 37 056, 43 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на момент звернення з позовом до суду Відповідачем виконані договірні зобов`язання щодо оплати товару лише частково, а саме: на суму 4768,00 грн.

Відповідно до виставлених Покупцю рахунків на оплату: АТК00004290 від 03.07.2020 р.; АТК00004512 від 14.07.2020 р.; АТК00004573 від 15.07.2020 р.; АТК00004634 від 17.07.2020 р.; АТК00004842 від 27.07.2020 р.; АТК00004891 від 29.07.2020 р.; АТК00004901 від 29.07.2020 р, оплата повинна бути здійсненна протягом 3 банківських днів з моменту поставки товару.

Відтак, позивач звернувся до господарського суду з матеріально правовою вимогою про стягнення з Відповідача - Приватного підприємства «Радован» заборгованість у сумі 32288,43 грн, а також, 3 % відсотків річних в сумі 276,63 грн, інфляційних втрат в сумі 96,84 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані та такі що підлягають до задоволення.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частинами 1, 3 статті 181 ГК України визначено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частини 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Сторони є вільними в укладенні договору, а також у визначенні форми договору (усна чи письмова), що підтверджується ст. 218 ЦК України, яка передбачає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорюваних окремих його частин може доводитися, в тому числі, письмовими доказами.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Оферта може мати письмовий вигляд коли вона має форму єдиного документа, тобто проекту договору, листа, телеграми тощо, що надсилаються акцептанту поштою чи за допомогою іншого технічного засобу зв`язку.

Наслідком надання оферти є те, що коли адресат оферти відізветься й у будь-якій формі висловить згоду укласти договір на зазначених в оферті умовах, його слід визнати укладеним.

Як передбачено ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Із змісту даної статті вбачається, що акцепт можливий й у вигляді конклюдентних дій, тобто здійснення особою, що отримала оферту, дій по виконанню вказаних в ній умов договору. Для конклюдентних дій характерно, що їх здійснення свідчить про волевиявлення особи укласти договір.

Отже, відповідно до вищезазначених норм ЦК України, матеріалами, які підтверджують волю сторін на встановлення правовідносин, є направлена позивачем до відповідача пропозиція укласти договір та прийняття відповідачем пропозиції позивача, що свідчить про відсутність будь-яких застережень щодо умов оферти у відповіді на пропозицію (видатковій накладній). Вказані видаткові накладні підписані представниками та скріплені печатками сторін, тобто, розбіжностей щодо умов зазначених в оферті не було, відповідачем прийнято товар без зауважень та застережень.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки укладений у спрощений спосіб у спрощений спосіб, відповідно до пункту 1 статті 181 Господарського кодексу України, шляхом прийняті я замовлення Покупця до виконання Постачальником та шляхом фактичної передачі Покупцю Товару на підставі видаткової накладної

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

З огляду на викладене, обов`язок по оплаті поставленого товару виникає у відповідача безпосередньо із самого факту поставки.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було поставлено товар, згідно видаткових накладних на суму 37056,43 грн.

Відповідач взяті на себе зобов`язання виконав неналежним чином - частково оплативши поставлений товар на суму 4768,00 грн. Відповідно до рахунків на оплату виставлених Покупцю, оплата повинна бути здійсненна протягом 3 банківських днів з моменту поставки товару.

Як вбчається з матеріалів справи, доказів оплати відповідачем вартості поставленого товару у повному розмірі у суду відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Оскільки відповідач не довів перед судом належного виконання взятого на себе зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару у повному розмірі і не спростував факту отримання такого товару, то вимоги позивача про стягнення з відповідача 32288,43 грн вартості поставленого та неоплаченого товару підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно з частиною 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та нарахованих трьох процентів річних від простроченої суми.

Щодо розрахунку стягнення трьох відсотків річних за вказаний позивачем період в сумі 276,63 грн - суд перевіривши поданий позивачем розрахунок, вважає обґрунтованим нарахування трьох відсотків річних в сумі 276,66 грн. Однак, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних в розмірі 276,63 грн, в межах заявлених позовних вимог.

Щодо розрахунку стягнення інфляційних втрат в сумі 96,84 грн - суд перевіривши поданий позивачем розрахунок, вважає обґрунтованим нарахування інфляційних втрат в сумі 97,31 грн. Однак, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 96,84 грн, в межах заявлених позовних вимог.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 2102,00 грн.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Радован» (79022, м. Львів, вул. Городоцька, буд. 251, Код ) на користь Приватного підприємства «АктивТоргКріп» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 89-А, Код ) заборгованості в розмірі 32288,43 грн сума основного боргу, 96,84 грн інфляційні втрати; 276,63 грн - сума трьох процентів річних та 2102,00 грн відшкодування витрат судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ЙV Господарським процесуальним кодексом України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.04.2021.

Суддя Н.Є. Березяк