РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2021Справа № 910/2143/21
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" (03191, місто Київ, ВУЛИЦЯ МАРШАЛА КОНЄВА, будинок 8, офіс №70)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю "ФОР ГРУП" (03189, місто Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА ВІЛЬЯМСА, будинок 19/14, офіс 706) стягнення заборгованості у розмірі 58 863 грн. 00 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОР ГРУП" про стягнення заборгованості у розмірі 58 863 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором суборенди №223 від 01.07.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/2143/21, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 17.02.2021 року була направлена на адреси Сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується поверненням на адресу суду поштового конверту, у зв`язку з відмовою адресату отримати відправлення, надісланого на адресу Позивача та поверненням на адресу суду поштового конверту, у зв`язку з неправильним зазначенням (відсутністю) адреси, надісланого на адресу Відповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" є: 03191, місто Київ, ВУЛИЦЯ МАРШАЛА КОНЄВА, будинок 8, офіс №70, а місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОР ГРУП" є: 03189, місто Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА ВІЛЬЯМСА, будинок 19/14, офіс 706.

Суд зазначає, що Ухвала Господарського суду міста Києва у справі №910/2143/21 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адреси Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОР ГРУП" , зазначені на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

01.07.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" (Орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФОР ГРУП" (Суборендар) було укладено Договір суборенди №223, відповідно до умов якого Орендар передає Суборендарю, а Суборендар приймає у строкове платне користування Нежиле Приміщення №706, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Вільямса, 19/17, загальною площею 78,2 кв.м (відповідно до технічного паспорту), надалі - Приміщення, на умовах визначених даним Договором. (а.с.8-13)

У п. 4.1, 4.1.1. Договору Сторони узгодили, що орендна плата за 1 (один) календарний місяць становить: з 01 липня 2019 по 30 червня 2020 року - 14 076,00 грн. (чотирнадцять тисяч сімдесят шість грн.. 00 коп.), в тому числі ПДВ 20% - 2 346,00 гривень (дві тисячі триста сорок шість гривень).

Пунктом 4.2. Договору Сторони визначили, що орендна плата сплачується Суборендарем не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним на розрахунковий рахунок Орендаря, незалежно від того чи отримав Суборендар рахунок-фактуру.

Орендна плата сплачується за весь час суборенди Приміщення, а саме від дня фактичного отримання Приміщення за Актом приймання-передачі Приміщення в оренду до дня його фактичного повернення Орендарю за Актом повернення Приміщення. Якщо Акт повернення Приміщення не підписано своєчасно Суборендарем, то він продовжує сплачувати орендну плату та інші платежі. (п. 4.3. Договору)

Відповідно до п.4.4, 4.4.1 Договору в розмір орендної плати не включені комунальні та інші послуги, які необхідні для забезпечення діяльності Суборендаря (плата за користування електро-, теплоенергією, та іншими комунальними послугами), які відшкодовуються ним окремо на підставі показників лічильників та виставлених Орендарем рахунків, або на підставі відповідних Договорів, укладених, з письмового дозволу Орендаря, з постачальниками послуг.

Згідно з п. 4.5. Договору встановлено, що факт надання послуг з суборенди щомісячно підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг, підписаного Сторонами. Суборендар, що користується Приміщенням не вправі відмовитися від підписання акту прийому-передачі наданих послуг. Надіслані Орендарем Акти прийому передачі наданих послуг вважаються підписаними протягом п`яти робочих днів з дня надсилання.

У п.8.2 Договору передбачено, що у Орендар має право вимагати від Суборендаря за прострочення внесення орендних платежів сплати, крім простроченої орендної плати, також пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми такої заборгованості за кожен день прострочення.

Строк дії цього Договору починає свій перебіг з дати його підписання Сторонами та діє до 28 березня 2020 року. (п.3.1 Договору)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору суборенди №223 від 01.07.2019 року Орендар передав, а Суборендар в свою чергу прийняв у строкове платне користування Нежиле Приміщення №706, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Вільямса, 19/17, загальною площею 78,2 кв.м, що підтверджується Актом приймання-передачі об`єкту оренди від 01.07.2019 року. (а.с.14)

Також на виконання умов Договору суборенди №223 від 01.07.2019 року Орендар надав, а Суборендар в свою чергу прийняв послуги з оренди нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Академіка Вільямса, 19/17, загальною площею 78,2 кв.м., що підтверджується Актами надання послуг №861 від 31.07.2019 року на суму 14 607 грн. 48 коп., №986 від 31.08.2019 року на суму 15 074 грн. 59 коп., №1118 від 30.09.2019 року на суму 15 512 грн. 25 коп. (а.с. 17-19)

Крім того, на виконання умов Договору суборенди №223 від 01.07.2019 року Орендар оформив Акти надання послуг №1252 від 31.10.2019 р. на суму 15 983 грн. 31 коп., №1404 від 30.11.2019 р. на суму 15 556 грн. 49 коп., №1562 від 31.12.2019 р. на суму 16 122 грн. 84 коп. (а.с. 20-22)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору суборенди №223 від 01.07.2019 року Суборендар повернув, а Орендар в свою чергу прийняв зі строкового платного користування Нежиле Приміщення №706, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Вільямса, 19/17, загальною площею 78,2 кв.м, що підтверджується Актом зворотного приймання-передачі об`єкту оренди від 31.12.2019 року. (а.с.15)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач зазначає, що Відповідач не виконав свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів за період жовтень 2019 р. - грудень 2019 р. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов`язань у останнього утворилась заборгованість по орендній платі у розмірі 47 662 грн. 65 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОР ГРУП" пеню у розмірі 6 829 грн. 04 коп., 3% річних у розмірі 1 671 грн.09 коп. та інфляційні у розмірі 2 700 грн. 22 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору суборенди №223 від 01.07.2019 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору суборенди №223 від 01.07.2019 року Орендар передав, а Суборендар в свою чергу прийняв у строкове платне користування Нежиле Приміщення №706, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Вільямса, 19/17, загальною площею 78,2 кв.м, що підтверджується Актом приймання-передачі об`єкту оренди від 01.07.2019 року., який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с.14)

На виконання умов Договору суборенди №223 від 01.07.2019 року Суборендар повернув, а Орендар в свою чергу прийняв зі строкового платного користування Нежиле Приміщення №706, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Вільямса, 19/17, загальною площею 78,2 кв.м, що підтверджується Актом зворотного приймання-передачі об`єкту оренди від 31.12.2019 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с.15)

Також на виконання умов Договору суборенди №223 від 01.07.2019 року Орендар надав, а Суборендар в свою чергу прийняв послуги з оренди нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Академіка Вільямса, 19/17, загальною площею 78,2 кв.м., що підтверджується Актами надання послуг №861 від 31.07.2019 року на суму 14 607 грн. 48 коп., №986 від 31.08.2019 року на суму 15 074 грн. 59 коп., №1118 від 30.09.2019 року на суму 15 512 грн. 25 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (а.с. 17-19)

Крім того, на виконання умов Договору суборенди №223 від 01.07.2019 року Орендар оформив Акти надання послуг №1252 від 31.10.2019 р. на підставі рахунку на плату покупцю №1307 від 31 жовтня 2019 року на суму 15 983 грн. 31 коп., №1404 від 30.11.2019 р. на підставі рахунку на плату покупцю №1404 від 30 листопада 2019 року на суму 15 556 грн. 49 коп., №1562 від 31.12.2019 р. на підставі рахунку на плату покупцю №1575 від 31 грудня 2019 року на суму 16 122 грн. 84 коп., в які включена плата за оренду нежитлового приміщення, комунальні та інші послуги у період з 01.10.2019 року по 31.12.2019 року. (а.с. 20-22)

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні копії рахунків на оплату покупцю №1307 від 31 жовтня 2019 року, №1404 від 30 листопада 2019 року, №1575 від 31 грудня 2019 року, посилання на які зазначені в Актах надання послуг, а також відсутні докази їх виставлення Суборендарю.

Судом встановлено, що Акти надання послуг №1252 від 31.10.2019 р., №1404 від 30.11.2019 р. та №1575 від 31 грудня 2019 року підписані в односторонньому порядку уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ". На підтвердження направлення вищезазначених Актів надання послуг Позивачем надано копію відомості контролю за відправленням для підпису та отримання (повернення) підписаного (них) актів надання послуг. (а.с.23)

Проте, Суд зазначає, що пунктом 4.2. Договору Сторони визначили, що орендна плата сплачується Суборендарем не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним на розрахунковий рахунок Орендаря, незалежно від того чи отримав Суборендар рахунок-фактуру. Таким чином, відсутність в матеріалах справи доказів виставлення й отримання Відповідачем рахунків на оплату №1307 від 31 жовтня 2019 року, №1404 від 30 листопада 2019 року, №1575 від 31 грудня 2019 року не спростовує його обов`язку по сплаті орендної плати.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОР ГРУП" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" за Договором суборенди №223 від 01.07.2019 року за період жовтень 2019 року - грудень 2019 року становить 47 662 грн. 64 коп., а не суму в розмірі 47662 грн. 65 коп., як помилково зазначив Позивач.

Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" по орендній платі, комунальним та іншим платежам за період жовтень 2019 року - грудень 2019 року у загальному розмірі 47 662 грн. 64 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату по орендній платі, комунальним та іншим платежам в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 47 662 грн. 65 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 47 662 грн. 64 коп., у зв`язку із невірним розрахунком Позивача.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 11.11.2019 р. по 09.02.2021 р. у розмірі 1 671 грн. 09 коп. та інфляційні у розмірі 2 700 грн. 22 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов`язання за загальний період з 11.11.2019 р. по 09.02.2021 р. у розмірі 1 671 грн. 09 коп. вважає,, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення періоду початку прострочення Відповідача, оскільки якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню 3% річних за загальний період прострочки з 12.11.2019 р. по 09.02.2021 р. у розмірі 1 661 грн. 09 коп.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007р. «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 11.11.2019 р. по 09.02.2021 р. у розмірі 2 700 грн. 22 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог, але з визначенням періоду початку прострочення з 12.11.2019 року. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню інфляційні, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання, за загальний період прострочки з 12.11.2019 р. по 09.02.2021 р. у розмірі 2 700 грн. 22 коп.

Крім того, Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 10.02.2020 р. по 09.02.2021 р. у розмірі 6 829 грн. 04 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у Орендар має право вимагати від Суборендаря за прострочення внесення орендних платежів сплати, крім простроченої орендної плати, також пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми такої заборгованості за кожен день прострочення.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов`язання за загальний період з 10.02.2020 р. по 09.02.2021 р. у розмірі 6 829 грн. 04 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку прострочення Відповідача за кожним актом окремо та неврахуванням вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України. Так, Суд зазначає, що прострочення Відповідача за жовтень 2019 р. розпочалось 12.11.2019 р., за листопад 2019 р. - з 11.12.2019 р., за грудень 2019 р. - з 11.01.2019 р., а тому відповідно до вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, тобто 12.05.2020 р., 11.06.2020 р. та 11.07.2020 р. відповідно. В той же час, оскільки Позивачем самостійно визначено початок перебігу прострочення Відповідача з 10.02.2020 р., а відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог, Судом здійснюється нарахування пені за загальний період з 10.02.2020 р. по 11.07.2020 р. (період закінчення нарахування пені за зобов`язанням грудня 2019 р.) Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню пеня за загальний період прострочки з 10.02.2020 р. по 11.07.2020 р. у розмірі 3 500 грн. 47 коп.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОР ГРУП" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" підлягає стягненню заборгованість у розмірі 47 662 грн. 64 коп., 3% річних у розмірі 1 661 грн. 93 коп., інфляційні у розмірі 2 700 грн. 22 коп. та пеня у розмірі 3 500 грн. 47 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОР ГРУП" (03189, місто Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА ВІЛЬЯМСА, будинок 19/14, офіс 706, Ідентифікаційний код юридичної особи 43089684) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" (03191, місто Київ, ВУЛИЦЯ МАРШАЛА КОНЄВА, будинок 8, офіс №70, Ідентифікаційний код юридичної особи 40782610) заборгованість у розмірі 47 662 (сорок сім тисяч шістсот шістдесят дві) грн. 64 (шістдесят чотири) коп., 3% річних у розмірі 1 661 (одна тисяча шістсот шістдесят одна) грн. 93 (дев`яносто три) коп., інфляційні у розмірі 2 700 (дві тисячі сімсот) грн. 22 (двадцять дві) коп., пеню у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) грн. 47 (сорок сім) коп. та судовий збір у розмірі 2 141 (дві тисячі сто сорок одна) грн. 28 (двадцять вісім) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 19 квітня 2021 року.

Суддя О.В. Чинчин