ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"06" квітня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/145/21

Господарський суд Одеської області у складі: судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Борисової Н.В.,

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача 1: не з`явився,

від відповідача 2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/145/21

за позовом: Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (пр-кт Перемоги, № 107А, м. Київ, 03115, )

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Віта» (вул. Шевченка Т.Г., № 2А, с. Євгенівка, Тарутинський р-н, Одеська обл., 68515, );

2) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

про стягнення 3 007 729,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Віта» та ОСОБА_1 , в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 501.45431/FW501.1248 від 19.08.2016р., який є невід`ємною частиною рамкової угоди №FW501.1248 від 19.08.2016р., а саме тіло кредиту у сумі 2 905 906,55 грн., проценти у сумі 80 832,63 грн., проценти за неправомірне користування кредитом у сумі 20 341,35 грн., пеню у сумі 649,2 грн.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на порушення відповідачем-1 умов вищевказаного кредитного договору в частині повного та своєчасного виконання обов`язку з погашення сум кредиту та відсотків, в забезпечення виконання якого між банком та відповідачем-2 було укладено відповідний договір поруки №384805-ДП1 від 19.08.2016р.

Зокрема, як вказує позивач, між АТ «ПроКредит Банк» та відповідачем-1 було укладено рамкову угоду № FW501.1248 від 19.08.2016р., відповідно до умов якої позивач здійснив кредитування відповідача-1 на підставі кредитних договорів.

Так, позивач зауважує, що між позивачем та відповідачем-1 укладено кредитний договір №501.45431/FW501.1248 від 19.08.2016р., згідно якого відповідачу-1 було надано кредит на наступних умовах: сума кредиту - 5 555 617,80 грн.; процентна ставка - 18% річних; строк - 52 місяці. Між тим, факт видачі кредиту підтверджується наступним документом: виписка з рахунку відповідача-1. Наразі позивач додає, що у відповідача-1 утворився та існує перед позивачем борг за кредитним договором № 1, розмір, структура і порядок обчислення якого вказано у розрахунку заборгованості, що дорівнює: капітал - 2905906,55 грн., проценти - 80832,63 грн., проценти за неправомірне користування кредитом - 20341,35 грн., пеня - 649,20 грн., всього - 3007729,73 грн.

Поряд з цим позивач додає, що в забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 за кредитним договором № 1 із АТ «ПроКредит Банк» було укладено договір поруки № 384805-ДП1 від 19.08.2016р., за яким поручителем є ОСОБА_1 .

За ствердженнями позивача, відповідно до умов кредитних договорів відповідач-1, як позичальник, зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені цим договором платежі, у порядку, визначеному кредитними договорами. При цьому з посиланнями на ст.ст. 526, 1048, 1049, 1054 ЦК України позивач зауважує, що відповідач-1 порушив умови кредитних договорів та вимоги законодавства, не забезпечив своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась кредитна заборгованість.

За ствердженнями позивача, керуючись вказаними положеннями законодавства та договору, останній надіслав відповідачу-1 вимогу про повне дострокове погашення кредиту, яка була отримана відповідачем, проте відповідач-1 не виконав вимогу і взяті на себе зобов`язання, а кредит залишається непогашеним.

При цьому позивач вказує, що згідно рамкової угоди проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен календарний день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту.

Водночас, як додає позивач, кредитним договором та рамковою угодою передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує позивачу проценти, розмір яких було зазначено вище, отже розмір процентів, що встановлений кредитними договорами, повинен сплачуватися відповідачем-1 за весь час прострочення і до моменту погашення заборгованості в силу ст. 625 ЦК України.

Крім того, як стверджує позивач, положеннями рамкової угоди передбачено, що у випадку порушення строків погашення грошових зобов`язань позичальник сплачує кредитору штрафну пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний календарний день прострочення, до дати повної фактичної оплати заборгованості. З огляду на викладене, на думку позивача, АТ «ПроКредит Банк» набув право вимагати стягнення заборгованості з позичальника за капіталом по кредиту, відсотками по графіку, відсотками за фактичне користування капіталом та пенею.

Щодо правових підстав для стягнення кредитної заборгованості з поручителя, то позивач зазначає, що відповідно до умов договору поруки (п. 2.1) поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

За ствердженнями позивача, договором поруки, яким забезпечується виконання зобов`язань відповідача-1 не передбачено спеціальних умов відповідальності поручителя, а отже відповідач-1 і поручитель відповідають перед АТ «ПроКредит Банк» як солідарні із позичальником боржники. Водночас, як зауважує позивач, у зв`язку з виникненням заборгованості відповідача-1, позивач звернувся до поручителя з вимогою про виконання зобов`язань відповідача-1 відповідно до умов договорів поруки, зокрема, поручителю була направлена вимога. Проте, вимоги АТ «ПроКредит Банк» поручителем не були виконані, і погашення на підставі договору поруки не відбулося. Таким чином, оскільки АТ «ПроКредит Банк» було вжито усіх можливих та доступних заходів щодо кожного з відповідачів для досудового врегулювання проблеми, однак це не призвело до повного погашення боргу, відповідно це стало підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом про солідарне стягнення заборгованості з відповідача-1 та солідарного із ним боржника - поручителя.

Відповідачі відзив на позов не надали, своїм правом на захист не скористались.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2021р. позовна заява вх.№153/21 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.01.2021р. прийнято позовну заяву (вх.№ 153/21) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/145/21. Справу №916/145/21 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на "18" лютого 2021 р. об 11:40 год.

25.01.2021р. судом на виконання положень ст. 176 ГПК України судом до Адресно-довідкового бюро при ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області було надіслано запит щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 .

28.01.2021р. на електронну пошту суду за вх. №2540/21 надійшла запитувана інформація щодо місця проживання відповідача-2.

Ухвалою суду від 18.02.2021р., у зв`язку з неявкою учасників справи, відкладено підготовче засідання по справі № 916/145/21 на 11 березня 2021 р. о 12:00 год.

09.03.2021 року від Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» надійшла заява (вх. №6410), згідно якого позивач просив суд розглядати справу №916/145/21 за його відсутності.

Ухвалою суду від 11.03.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу №916/145/21 до судового розгляду по суті. Судовий розгляд по суті призначено на 29 березня 2021 р. о 14:20 год. та на 06 квітня 2021 року об 11:40 год.

29.03.2021 року ухвалою Господарського суду Одеської області відкладено судове засідання по суті у справі № 916/145/21 на раніше визначені дату та час, а саме 06.04.2021р. об 11:40 год., про що учасників справи було повідомлено шляхом направлення ухвали суду.

ТОВ «Родіна-Віта», про розгляд судом справи повідомлявся за адресою реєстрації згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ухвала суду від 29.03.2021р. отримана останнім, про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (вх. №9240/21 від 01.04.2021р.).

ОСОБА_1 , який є засновником та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Віта», про розгляд судом справи повідомлявся за адресою, визначеною у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з урахуванням відомостей відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (вх. №9241/21 від 01.04.2021р.) ухвала суду від 29.03.2021 року отримана відповідачем-2 особисто.

Отже, судом дотримані вимоги процесуального закону щодо належного та своєчасного повідомлення учасників про розгляд даної справи.

В судове засідання, призначене на 06.04.2021р., представник позивача не з`явився, з підстав подання останнім заяви за вх.№8822/21 від 31.03.2021р. про розгляд справи без участі представника останнього.

Відповідачі про час та місце розгляду справи по суті були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані відправлення про вручення поштового відправлення, проте, представники в судове засідання не з`явились, про поважність підстав неявки суд не повідомили.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, суд розглядає дану справу за наявними в ній матеріалами з врахуванням положень ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 ГПК України, якими передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи; неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі належні та допустимі докази, наявні в матеріалах справи.

Також в судовому засіданні, 06.04.2021 року Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України, після виходу з нарадчої кімнаті проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

19.08.2016р. між Акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (кредитор) (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Родіна-Віта» (позичальник) було укладено рамкову угоду.

Відповідно до п.1 рамкової угоди банк встановлює для позичальника наступні рамкові кредитні умови: максимальна сума - 80000000,00 грн., максимальний строк - 120 місяців, максимальний розмір процентів - 40 % річних. Ця Рамкова кредитна угода застосовується до таких кредитних послуг, які позичальник може одержати від банку згідно з умовами та положеннями, визначеними в цій угоді: овердрафт, строковий кредит, відновлювальна кредитна лінія, гарантії, акредитиви (документарні операції), кредитні картки.

Згідно п. 3 рамкової угоди позичальник може отримувати кошти від Банку в рамках Кредитної послуги лише після набрання чинності відповідним Кредитним договором і виконання Позичальником своїх договірних зобов`язань перед Банком, необхідних для отримання коштів.

Кошти за Кредитною послугою видаються згідно з Кредитним договором (п.4 рамкової угоди).

Пунктом 5 рамкової угоди сторони передбачили, що за користування Кредитними послугами позичальник зобов`язаний сплатити банку проценти у розмірі та порядку, визначених рамковою угодою та кредитними договорами, у межах максимальних розмірів процентів, встановлених рамковою угодою.

Проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен календарний день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту.

Пунктом 5.2. рамкової угоди сторони погодили, що проценти за користування строковим кредитом встановлюються відповідним Кредитним договором та не можуть перевищувати максимальний розмір, встановлений цією Угодою. Проценти за користування строковим кредитом обчислюються від суми кредиту, яка не є повернутою банку (надалі - залишок кредиту), за кожен календарний день користування кредитом до моменту його повного погашення та нараховуються щодо чергових платежів у строки, що зазначені в Графіку як дні платежу.

Відповідно до п.7 рамкової угоди кредитними договорами може бути встановлена можливість зміни процентної ставки та інших платежів за кредитом. Умови та випадки таких змін визначаються відповідним Кредитним договором.

За умовами п. 10 рамкової угоди усі платежі позичальника на користь банку здійснюються позичальником самостійно у день настання дати їх оплати без відрахування будь-яких витрат, комісій чи податків і без необхідності пред`явлення банком вимоги до позичальника. Зобов`язання щодо платежів вважаються виконаними з моменту зарахування коштів у розмірі цих зобов`язань та у встановленій угодою черговості на відповідний рахунок банку.

Платежі по кредиту здійснюються в валюті, в якій кредит був наданий, а комісії, неустойки та інші платежі - у національній валюті, якщо інше не визначено цією угодою чи Кредитним договором. Якщо здійснений платіж не є достатнім для повного погашення грошового зобов`язання, він спершу спрямовується на погашення заборгованості за пенею, витратами та комісіями; залишок після цього спрямовується на погашення процентів; а будь-яка решта коштів після цього спрямовується на погашення заборгованості за тілом кредиту.

Для погашення усіх грошових зобов`язань позичальника за всіма договорами Позичальник уповноважує та безвідклично доручає банку здійснювати договірне списання на користь банку коштів у розмірі, еквівалентному існуючим на момент списання грошовим зобов`язанням позичальника з рахунків позичальника у банку (у т. ч. карткових і депозитних), реквізити яких вказані чи будуть вказані у кредитних договорах або договорах, на підставі яких позичальнику відкрито чи буде відкрито у майбутньому рахунки у банку (надалі - рахунки позичальника).

Договірне списання є не обов`язком, а правом банку, яке виникає з дати настання строку погашення грошових зобов`язань, діє до моменту їх повного погашення та не може бути скасовано позичальником в односторонньому порядку.

Сторони погоджуються, що поручителі позичальника вправі провести погашення грошових зобов`язань за позичальника, починаючи з дня настання строку погашення.

Відповідно до п. 16 рамкової угоди банк може вимагати дострокового погашення кредиту по будь-якому з кредитних договорів з важливої причини й оголосити кредитну послугу належною до сплати, а також вимагати негайного повного погашення кредиту з врахуванням усіх процентів та інших нарахувань. Важлива причина включає настання, зокрема такої події: позичальник прострочив належні до сплати платежі більше ніж 30 календарних днів.

Вимога банку про дострокове погашення кредиту (надалі - Вимога) здійснюється у письмовій формі та на вибір банку вручається або передається позичальникові у порядку, встановленому п. 21 угоди.

Позичальник зобов`язаний достроково погасити весь залишок кредиту протягом п`яти банківських днів з дня відправлення (вручення, якщо банк вручив вимогу) позичальнику чи поручителям вимоги, якщо інша сума чи строк дострокового погашення не будуть вказані у такій вимозі.

Крім того 19.08.2021р. між позивачем та відповідачем 1 також було укладено кредитний договір №501.45431/FW501.1248, відповідно до п.1 якого банк зобов`язується надати позичальнику строковий кредит (надалі «Кредит»), загальна сума якого складає 5 555 616,80 грн. строком на 72 місяців від дати видачі кредиту включно.

За умовами п.2 кредитного договору кредит використовується для придбання позичальником товару, перелік та продавець якого вказані у документах, перерахованих у рядку «Спосіб видачі кредиту» цього пункту Договору.

Кредит видається у дату, вказану в Графіку повернення кредиту і сплати процентів (раніше і надалі - графік), що є додатком №1 до цього договору, наступним способом: зарахування коштів на рахунок позичальника № НОМЕР_2 у кредитора (надалі - рахунок позичальника). Одночасно позичальник доручає і уповноважує кредитора з моменту зарахування кредиту на рахунок позичальника, здійснити переказ, або договірне списання з цього рахунку суми у розмірі, 5 555 616,80 грн. та перерахувати її ТОВ «Бізон-Імпорт», ідентифікаційний код 34217047 на рахунок № НОМЕР_3 у ПАТ «ОТП Банк» м. Київ, МФО 300528, з цільовим призначенням - "Оплата за товар відповідно до Договору поставки №ВХ-093/2016р. від 10.08.2016р." (п.3 кредитного договору).

Згідно п. 4 кредитного договору на непогашену частину основної суми кредиту нараховуються відсотки за наступною ставкою: тип процентної ставки - змінювана, розмір процентів - 18.00 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році.

Проценти діють з моменту укладення цього договору і до моменту їх зміни відповідно до правил, вказаних нижче.

Через кожні 6 місяців, починаючи з дати видачі кредиту та до моменту його повного погашення (надалі - дата зміни процентів), розмір процентів за користування кредитом, виданим на підставі цього Договору змінюється і встановлюється у розмірі, що визначається за формулою: Проценти = Індекс UIRD 12 + (-0,81) %, де

Дані про величини Індексу є загальнодоступними в мережі Інтернет зокрема на офіційному сайті Банку (http://www.procreditbank.com.ua).

Для розрахунку процентів застосовується відповідний індекс, який розрахований на основі депозитних ставок у валюті кредиту на строк 12 місяців та оприлюднюється станом на передостанній банківський в Україні день місяця, що передує місяцю, у якому наступає дата зміни процентів. Якщо у передостанній банківський в Україні день місяця, що передує місяцю, у якому наступає дата зміни процентів відповідний Індекс не оприлюднювався то застосовується останній з оприлюднених до передостаннього банківського в Україні дня місяця, що передує місяцю, у якому наступає дата зміни процентів Індекс.

Змінений розмір процентів застосовується з дати зміни процентів (включно) і діє до останнього календарного дня (включно), що передує дню наступної дати зміни процентів.

Розмір процентів, визначених відповідно до вищенаведеної формули не може перевищувати максимальний розмір процентів, який вказаний у Рамковій угоді, та бути меншим мінімального розміру процентів. Мінімальний розмір процентів за цим Договором для кредитів, що видаються в національній валюті України становить: 18.00% (вісімнадцять процентів) річних, виходячи з 360 календарних днів у році. Для кредитів у інших валютах мінімальний розмір процентів не встановлюється. Якщо розмір процентів, розрахований за формулою буде більшим ніж максимальний розмір процентів, або меншим ніж мінімальний розмір процентів, то змінений розмір процентів встановлюється на рівні максимального чи мінімального розміру відповідно.

Банк зобов`язаний відправити або вручити письмове повідомлення позичальнику про зміну процентної ставки не менш як за 15 календарних днів до дати зміни процентів. Сторони погоджуються, що оскільки на момент надання такого повідомлення розмір відповідного Індексу може бути невідомий кредитору, у повідомлені буде вказано про факт зміни процентної ставки без визначення конкретного розміру процентів. Таке повідомлення буде вважатися належним виконанням кредитором свого обов`язку повідомити позичальника про зміну процентної ставки. Підписанням цього договору позичальник дає свою беззаперечну згоду на надсилання банком повідомлень про зміну процентів засобами електронної пошти та/чи факсимільним зв`язком та/чи смс повідомленнями та/чи систем дистанційного обслуговування рахунків клієнтів та іншими засобами зв`язку, дані яких надані позичальником банку. Сторони погодили вважати такі повідомлення письмовими повідомленнями та такими, що відповідають вимогам попереднього абзацу цього пункту.

Після зміни процентної ставки банк повинен сформувати новий графік, де відобразити платежі з врахуванням зміни розміру процентів. Новий графік формується по принципу формування попереднього графіку. При цьому сума платежів змінюються пропорційно до зміни розміру процентів без зміни кількості таких платежів. Даний графік не підлягає погодженню з позичальником і для його чинності є достатнім підпису банку. Сторони можуть погодити інший принцип формування нового графіка, у такому випадку, новий графік підписується обома сторонами.

Згідно п.5 кредитного договору погашення кредиту здійснюється у порядку, встановленому у графіку. Відповідні графіки були складені та підписані Банком та позичальником.

Також судом встановлено, що 19.08.2016р. між Акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №384805-ДП1.

Так відповідно до п.п.2.1. договору на підставі останнього поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

Відповідно до п. 2.3. договору порука у повному обсязі поширюється на зобов`язання позичальника із врахуванням усіх кредитних договорів, а також змін та/або доповнень до кредитних договорів з моменту набрання ними чинності.

Якщо зміни та/або доповнення до рамкової угоди стосуватимуться збільшення вказаних п.2.2. договору лімітів умов кредитування, то порукою будуть забезпечуватися зобов`язання позичальника з врахуванням таких змін за умови отримання на те попередньої чи наступної згоди поручителя. Така згода може бути надана шляхом внесення змін до договору або вчинення поручителем погоджувального підпису на договорі про внесення змін до рамкової угоди або подання поручителем письмової згоди у формі листа.

У випадку відсутності вказаної згоди порукою будуть забезпечуватися зобов`язання позичальника в межах лімітів умов кредитування, які діяли до внесення таких змін до рамкової угоди.

Поручитель безумовно та безвідклично погоджується, що усі зміни кредитних договорів та/чи будь-які інші зміни до рамкової угоди (у т.ч. зміна структури платежів погашення кредиту, зміна змінюваної процентної ставки, зміна чи введення нових комісій, штрафних санкцій, прав та обов`язків сторін тощо), а також укладення нових кредитних договорів на підставі рамкової угоди можуть здійснюватися без будь-якого погодження з поручителем, а тому порукою будуть забезпечуватися зобов`язання позичальника з врахуванням усіх таких змін і нових кредитних договорів без необхідності їх попереднього чи наступного ознайомлення чи погодження із поручителем.

Згідно п.п.2.2. договору розмір зобов`язань позичальника визначається відповідно до кредитних договорів. При цьому розмір зобов`язань, які виникають з рамкової угоди і укладених на її підставі кредитних договорів, визначається з врахуванням усіх існуючих та майбутніх кредитів, виданих в межах лімітів умов кредитування, що на момент укладення договору становлять: ліміт суми кредитування - 8 000 000 грн, ліміт строків кредитування - до 19.08.2016р., максимальний розмір процентів - 40% річних.

За умовами п. 3.1. договору поручитель вправі у день настання строку виконання зобов`язання позичальника здійснити його належне виконання за позичальника повністю або частково.

Положеннями п. 3.2 договору поруки № 384805-ДП1 визначено, що поручитель зобов`язаний належно повністю виконати зобов`язання позичальника у випадку та з моменту виникнення заборгованості позичальника у зв`язку із порушенням умов кредитних договорів чи неможливістю виконання ним його зобов`язань (смерть, тривала відсутність, хвороба, ліквідація, банкрутство тощо).

Кредитор може вимагати від поручителя дострокового виконання усіх зобов`язань позичальника за наявності підстав для дострокового виконання, які встановлені умовами кредитних договорів.

Пунктом 3.4 договору поруки № 384805-ДП1 передбачено, що достатнім документом про наявність заборгованості у позичальника є довідка кредитора, яка видається поручителю на його вимогу.

За умовами п. 3.5 договору поруки № 384805-ДП1 для виконання зобов`язань поручителя за договором поручитель безвідклично уповноважує та доручає кредитору здійснювати договірне списання на користь кредитора коштів у розмірі, еквівалентному розміру зобов`язань поручителя з рахунків поручителя у кредитора (у т.ч. карткових і депозитних), реквізити яких вказані чи будуть вказані у договорах, на підставі яких поручителю відкрито чи буде відкрито у майбутньому рахунки у кредитора (надалі - рахунки поручителя). Право договірного списання у кредитора виникає з моменту виникнення зобов`язань поручителя та діє до моменту їх повного виконання.

Якщо поручитель є фізичною особою, то договірне списання на встановлених договором правилах може здійснюватися з рахунків поручителя у кредитора, відкритих йому як фізичній особі так і як фізичній особі - підприємцю.

Моментом виконання забезпечених договором зобов`язань є дата зарахування відповідної суми коштів на відповідний рахунок кредитора у черговості, визначеній кредитними договорами (п. 3.6 договору поруки № 384805-ДП1).

Відповідно до п. 4.1. договору порука діє з моменту укладання договору протягом усього часу дії, встановленого рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії рамкової угоди чи належне виконання усіх вимог кредитора. Припинення окремих кредитних договорів чи погашення заборгованості позичальника до моменту припинення строку дії рамкової угоди, а також непред`явлення кредитором вимоги про погашення поручителем заборгованості позичальника не тягне за собою припинення поруки.

Згідно п. 4.2 договору поруки № 384805-ДП1 договір вступає в силу з моменту його укладення діє протягом усього часу дії, встановленого рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії рамкової угоди, належного виконання усіх зобов`язань позичальника за кредитними договорами та поручителя за договором.

В п. 4.4 договору поруки сторони погодили, що усі повідомлення сторін вважатимуться отриманими адресатом, якщо вони були відправлені на вказану у договорі адресу або іншу адресу, про яку відправник був попередньо письмово повідомлений і якщо з моменту відправлення минуло 5 (п`ять) календарних днів. Сторони зобов`язані вживати необхідних та достатніх заходів для своєчасного отримання повідомлень одна одної та не вчиняти дій, які можуть призвести до затягування, утруднення чи неможливості їх отримання. Ризик настання негативних наслідків у зв`язку із неотриманням письмового повідомлення, що зумовлені зміною адресатом адреси, про що відправник не був своєчасно і належно повідомлений чи невжиттям адресатом відповідних дій та/або заходів, необхідних для отримання повідомлення, несе адресат.

На виконання умов кредитного договору та рамкової угоди позивачем було надано відповідачу 1 кредит у сумі 5 555 616,80 грн, про що свідчить наявна в матеріалах справи виписка з рахунку та жодним чином не заперечується ТОВ «Родіна-Віта».

Водночас в порушення прийнятих на себе зобов`язань ТОВ «Родіна-Віта» не забезпечило своєчасне погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість.

Враховуючи прострочення здійснення регулярних платежів позичальником, позивачем 08.12.2020р. на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Віта» було направлено вимогу про повне дострокове погашення кредиту, що підтверджується наявним в матеріалах справи фіскальним чеком.

Враховуючи умови рамкової угоди щодо обов`язку позичальника достроково погасити весь залишок кредиту протягом п`яти банківських днів з дня відправлення відповідної вимоги, суд зазначає, що датою дострокового погашення кредиту є 15.12.2020р.

Водночас, станом на 15.12.2020р. вимога позивача про дострокове повернення кредитних коштів, сплату процентів та пені, відповідачем виконана не була. Доказів зворотного відповідачем суду надано не було.

Також позивачем було надіслано вимогу про виконання зобов`язань за договором поруки і на адресу ОСОБА_1 , яка також залишилась без відповіді та задоволення.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивачем заявлено до стягнення непогашені суми капіталу у розмірі 2905906,55 грн., процентів у розмірі 80832,63 грн., а також проценти за неправомірне користування кредитом у сумі 20341,35 грн. та пеню у сумі 649,20 грн.

Щодо розміру заборгованості по тілу кредиту відповідачі жодних заперечень не висловили.

Несплата вказаної заборгованості відповідачами стала підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

В силу частини 1 статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона), у тому числі кредитор, має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Так, ч. 1 ст. 174 ГК України зазначає, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За статтею 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема повернення тіла кредиту, сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Разом з тим частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

В ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, якою визначені загальні умови забезпечення виконання зобов`язання, передбачено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Так, в силу приписів ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст. 76 ст.74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Отже, належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

У той же час, ч. 1 ст. 77 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2019 р. у справі № 909/327/18).

Як встановлено судом, Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» скористалося передбаченим частиною 2 статті 1050 ЦК України правом, направивши позичальнику 08.12.2020р. вимогу про дострокове повернення кредиту.

Зважаючи на наведене, з урахуванням також правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 02.06.2020р. у справі №910/4907/13, суд зазначає, що пред`явлення позивачем вимоги до відповідача про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання кредитного зобов`язання, тобто позивачем, з урахуванням положень п. 16 рамкової угоди, змінено строк повернення кредиту на інший термін - 15.12.2020р.

Фактично до 15.12.2020р. включно ТОВ «Рдіна-Віта» згідно поданого позивачем розрахунку мало здійснити повернення тіла кредиту у сумі 2 905 906,55 грн. та сплатити нараховані проценти.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази щодо видачі кредитних коштів відповідачу 1, з огляду на відсутність доказів повернення ТОВ «Родіна-Віта» чи поручителем залишку тіла кредиту, а також те, що ТОВ «Родіна-Віта» наявність заборгованості по тілу кредиту у заявленій позивачем до стягнення сумі не спростована, суд вважає вимоги Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» в частині стягнення тіла кредиту 2 905 906,55 грн. обґрунтованими.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд вважає обґрунтованими також вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами, нарахованих по 15.12.2020р. у сумі 80 832,63 грн.

Поряд з цим, надаючи оцінку позиції позивача щодо можливості нарахування процентів за користування кредитними коштами до моменту повернення тіла кредиту в повному обсязі також і після 15.12.2020р., суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04.02.2020р. у справі №912/1120/16.

Так у означеній постанові Верховного суду викладено наступну правову позицію.

Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Отже, враховуючи, що після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту позивачем змінено термін кредитування по кредитному договору №501.45431/FW501.1248, з 16.12.2020р. банк втратив можливість нарахування процентів на підставі п.4 договору, що свідчить про те, що нарахування Акціонерним товариством «ПроКредит Банк» таких процентів з 16.12.2020р. по 29.12.2020р. є неправомірним, а отже вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Надаючи оцінку вимогам позивача про стягнення пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту та сплати процентів, суд вказує наступне.

Згідно п. 5.5. рамкової угоди у випадку порушення строків сплати будь-яких платежів позичальника відповідно до цієї угоди та укладених на її підставі кредитних договорів позичальник зобов`язаний сплатити штрафну пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент нарахування пені від суми непогашеної заборгованості в гривневому еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення до дати повної фактичної оплати заборгованості. У випадку зміни облікової ставки НБУ, змінений розмір ставки застосовується з наступного дня після набрання чинності відповідним нормативно-правовим актом НБУ. До стягнення пені застосовується позовна давність тривалістю три роки.

Приймаючи до уваги встановлення судом факту порушення відповідачем зобов`язання з повернення тіла кредиту, виданого у валюті гривня, та процентів, з огляду на погодження сторонами в договорі такого виду відповідальності, як пеня, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення пені, нарахованої за прострочення повернення тіла кредиту та процентів.

Разом з тим позивачем заявлено вимоги про солідарне стягнення заборгованості з обох відповідачів.

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з наявністю боргу по кредитному договору № 501.45431/FW.504.1248 від 19.08.2016р. позивачем було направлено поручителю вимогу про виконання зобов`язань за договором поруки вих. № 13-01-21/1/25, в якій заявник вимагав від відповідача-2 повністю погасити борг позичальника, який становив 2 986 739,18 грн.

Враховуючи вищенаведене та виходячи зі змісту ст.ст. 554, 559 ЦК України, суд вважає, що порука, встановлена договором поруки № 384805-ДП1 від 19.08.2016р. як вид забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором № 501.45431/FW.504.1248 від 19.08.2016р., не є припиненою, оскільки позивач пред`явив вимогу до поручителя.

Таким чином, господарський суд вважає цілком обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 501.45431/FW.504.1248 від 19.08.2016р. в межах рамкової угоди № FW501.1248 від 19.08.2016р., а саме основної заборгованості в розмірі 2 905 906,55 грн., процентів в сумі 80 832,63 грн. та пені в розмірі 649,20 грн., що встановлені судом.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» частково обґрунтовані, відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, враховуючи висновки пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", викладені у абз.3 п.4.1 постанови від 21.02.2013 р. № 7 (із змінами) стосовно того, що солідарне стягнення судових витрат законом не передбачено, судовий збір у сумі 44810,83 грн покладається на відповідачів в рівних частинах по 22405,42 грн на кожного.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 79, 86, 129, 202, 233, 237, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Віта» (вул. Шевченка Т.Г., № 2А, с. Євгенівка, Тарутинський р-н, Одеська обл., 68515, ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 107А; ) основну заборгованість в розмірі 2 905 906 (два мільйони дев`ятост п`ять тисяч дев`ятсот шість) грн. 55 коп., проценти за користування кредитом в розмірі 80 832 (вісімдесят тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 63 коп. та пеню в сумі 649 (шістсот сорок дев`ять) 20 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна-Віта» (вул. Шевченка Т.Г., № 2А, с. Євгенівка, Тарутинський р-н, Одеська обл., 68515, ) на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (03115, місто Київ, проспект Перемоги, будинок № 107 "А", ) судовий збір у сумі 22 405 (двадцять дві тисячі чотириста п`ять) грн 42 коп.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (03115, місто Київ, проспект Перемоги, будинок № 107 "А", ) судовий збір у сумі 22 405 (двадцять дві тисячі чотириста п`ять) грн 42 коп.

5. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Накази видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 16 квітня 2021 р.

Суддя О.В. Цісельський