РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.04.2021Справа № 910/17306/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участю секретаря судового засідання Голуба О.М. розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна корпорація «Інтерсіті»

про стягнення 1 275 187, 75 грн (з урахуванням уточненої позовної заяви від 08.02.2021)

За участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 19.04.2021.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Центр-Монтаж-Енерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна корпорація «Інтерсіті» про стягнення 1 275 187, 75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем усної домовленості щодо виконання робіт з монтажу системи освітлення сигналізації, в наслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження у справі призначено на 14.12.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено судове засідання на 25.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 задоволено клопотання представників позивач про відкладення розгляду справи на 22.02.2021.

11.02.2021 від позивача через канцелярію суду надійшла уточнена позовна заява про стягнення заборгованості, яка судом прийнята до розгляду.

Судове засідання 22.02.2021 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Алєєвої І.В. на лікарняному.

Суддя Алєєва І.В. перебувала на лікарняному з 09.02.2021 по 26.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 розгляд справи призначено на 15.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2021 відкладено підготовче засідання на 29.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 відкладено підготовче засідання на 05.04.2021.

02.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому просив в задоволені позову відмовити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.04.2021.

15.04.2021 від представника позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги задовольнити.

Представники позивача у судовому засіданні 19.04.2021 надали свої усні пояснення та підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 19.04.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду були направлені судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом частин 1, 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись із вищевказаними ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення учасників судового процесу - відповідача.

Крім того, суд враховує, що явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а сам відповідач не повідомляв суд про наміри подання доказів чи неможливості їх подання, а також про намір представника взяти участь у судовому засіданні.

В судовому засіданні 19.04.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

Позивач в уточненій позовній заяві зазначив, що на підставі усної домовленості сторін та на підставі рахунку № 10 від 01.11.2017, згідно платіжного доручення № 893 від 03.11.2017 перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 404 550, 00 грн на монтаж системи освітлення сигналізації в м. Івано-Франківськ по вулиці Надрічна та на підставі рахунку № 11 від 01.11.2017 платіжним доручення № 892 від 03.11.2017 перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 217 620, 00 грн також на монтаж системи освітлення і сигналізації в м. Івано-Франківськ. Всього на загальну суму 622 170, 00 грн.

На вказану суму, відповідачем не виконанні роботи з монтажу системи освітлення і сигналізації.

Позивач на адресу відповідача надіслав претензію № 1 від 31.03.2020 вих. № 209/03 та претензію № 2 від 28.04.2020 вих. № 250/04 щодо повернення коштів у розмірі 622 170, 00 грн.

Позивач зазначає, що відповідач умови щодо виконання усного договору не виконав, вказані претензії залишив без реагування, грошові кошти не повернув, що і стало підставою для звернення з даним позовом.

В уточненій позовній заяві позивач просить зокрема застосувати до спірних правовідносин положення статей 530, 612, 1212 ЦК України і статті 174 ГК України.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 січня 2018 року у справі №5-249кс15.

Позивач в уточненій позовній заві зазначає, що строк повернення відповідачем позивачу грошових коштів у відповідності до ст. 530 ЦК України настав, оскільки позивачем 31.03.2020 та 28.04.2020 було направлено на адресу відповідача вимоги про повернення грошових коштів у розмірі 622 170, 00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно абз. 2 п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

На підтвердження направлення відповідачу претензій № 1 від 31.03.2020 про повернення грошових коштів, позивач долучив до матеріалів справи поштову накладну, поштові чеки та опис вкладенні в цінний лист від 31.03.2020.

Також, на підтвердження направлення відповідачу претензій № 2 від 28.04.2020 про повернення грошових коштів, позивач долучив до матеріалів справи поштові накладні, поштові чеки та описи вкладення в цінний лист від 28.04.2020.

Позивачем долучено до матеріалів справи докази направлення відповідачу вимог про повернення грошових коштів, однак позивачем не долучено до матеріалів справи доказів отримання відповідачем вимог щодо повернення грошових коштів у розмірі 622 170, 00 грн.

З урахуванням зазначеного господарський суд приходить до висновку, що в розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України, строк оплати за вимогами позивача щодо стягнення з відповідача 622 170, 00 грн не настав, що є підставою для відмови в задоволені позову про стягнення основної суми грошових коштів.

Крім основної заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційних втрат в сумі 114 421, 31 грн та 3% річних в розмірі 538 596, 44 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 року № 14 (далі - Постанова) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно з п. 1.2 Постанови правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Згідно з п. 1.3 Постанови з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до п. 1.10 Постанови за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Як вбачається з пунктів 3.1, 3.2 Постанови, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з п. 4.1 Постанови сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, враховуючи, що строк оплати щодо повернення грошових коштів в розумінні ст. 530 ЦК України у відповідача не настав, вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат є безпідставними.

Судові витрати позивача по справі у відповідності до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 21.04.2021.

Суддя І.В. Алєєва