ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.04.2021 Справа № 905/200/21

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ Донецької області, в особі структурного підрозділу виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Торецьктепломережа», м.Торецьк Донецької області,

до Державного підприємства «Торецьквугілля», м.Торецьк Донецької області,

про стягнення 15' 614,06грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи -,

СУТЬ СПОРУ:

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ Донецької області, в особі структурного підрозділу виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Торецьктепломережа», м.Торецьк Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Торецьквугілля», м.Торецьк Донецької області, про стягнення 10' 525,23грн інфляційних, 5' 088,83грн 3% річних (всього 15' 614,06грн).

В обґрунтування підстав поданого позову позивач посилається на обставини невиконання відповідачем рішення господарського суду Донецької області від 30.05.2016 у справі №905/1643/16, у зв`язку з чим застосовно механізм норми ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду від 15.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/200/21; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Сторони належним чином повідомлялися про порушення провадження у справі, про що свідчить в тому числі інформація з офіційного сайту АТ "Укрпошта".

09.03.2021 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив №1-14/455 від 02.03.2021 на позовну заяву відповідно до якого визнає заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

01.11.2012 між Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокоммуненерго» в особі директора Виробничої одиниці «Дзержинськтепломережа» (теплопостачальна організація) та Державним підприємством «Дзержинськвугілля» (споживач) було укладено договір на поставку теплової енергії №7 (далі - договір), відповідно до умов якого теплопостачальна організація взяла на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені договором (п.1.1 договору).

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, статуту Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокоммуненерго», а також наказу №392 від 01.08.2019 про зміну найменування Виробнича одиниця Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокоммуненерго» «Дзержинськтепломережа» змінила найменування на Виробничу одиницю Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокоммуненерго» «Торецьктепломережа».

Відповідно до наказу №513 від 11.08.2016 та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Державне підприємство «Дзержинськвугілля» змінило найменування на Державне підприємство «Торецьквугілля».

Споживач зобов`язався, зокрема, виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором (п.3.2.3. договору).

Відповідно до п.6.1 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до тарифів, встановлених постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України № 20 від 30.09.2011 та складають 905,70грн (без ПДВ) за 1 Гкал. У залежності від цін на енергоносії, встановлених Кабінетом Міністрів України, іншими органами влади, постачальниками енергоносіїв тариф може змінюватися без узгодження зі Споживачем, але у відповідності до діючого законодавства.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2 договору).

Згідно п.6.3 договору споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Постачальнику вартість визначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Кінцеві розрахунки за фактично спожиту теплову енергію споживач зобов`язаний сплачувати не пізніше 10-го числа місяця наступного за розрахунковим (п. 6.5 договору).

В платіжному документі споживача вказується період, за який сплачується послуга за спожиту теплову енергію. При наявності заборгованості у споживача за послуги теплопостачання, постачальник зараховує оплату, що надійшла, у рахунок погашення заборгованості, незалежно від призначення платежу, зазначеному у платіжному документі (крім бюджетних установ) (п.6.6 договору).

Договір набуває чинності з 01.11.2012 та діє до 01.11.2017 (п. 10.1 договору).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.10.4 договору).

З огляду на встановлені обставини невиконання споживачем (відповідачем) своїх зобов`язань з оплати поставленої теплової енергію за договором №7 від 01.11.2012, рішенням господарського суду Донецької області від 30.05.2016 у справі №905/1643/16 були частково задоволені позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокоммуненерго» в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокоммуненерго» «Дзержинськтепломережа» та стягнуто з Державного підприємства «Дзержинськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта «Торецька» на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокоммуненерго» в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокоммуненерго» «Дзержинськтепломережа» сума основної заборгованості у розмірі 57'221,88грн, 3% річних у розмірі 3631,83грн, пеня у розмірі 6311,65грн, інфляційні витрати у розмірі 22831,53грн, 1444,63грн судового збору.

Вказане рішення суду набрало законної сили в порядку ст.85 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) 10.06.2016.

На виконання рішення господарського суду Донецької області від 10.06.2016 у справі №905/1643/16 видано наказ про примусове виконання рішення.

29.07.2016 державним виконавцем Дзержинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51809062 з примусового виконання наказу №905/1643/16 виданого 10.06.2016 Господарським судом Донецької області про стягнення з Державного підприємства «Дзержинськвугілля» на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокоммуненерго» в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокоммуненерго» «Дзержинськтепломережа» 91' 441,52грн.

Посилаючись на невиконання відповідачем рішення господарського суду Донецької області від 30.05.2016 у справі №905/1643/16 станом на 18.01.2021, позивачем нараховане на основну суму боргу та заявлено до стягнення 10525,23грн інфляційних за період лютий 2018 - січень 2021 та 5088,83грн 3% річних за період 01.02.2018 по 18.01.2021.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача до відповідача такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Предметом спору у даній справі є стягнення нарахувань за частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), нарахованих за весь час прострочення сплати суми основної заборгованості за договором поставки теплової енергії №7 від 01.11.2012, присудженої до стягнення рішенням господарського суду Донецької області від 10.06.2016 у справі №905/1643/16.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України, ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 ЦК України, ст.174 ГК України виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується; відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

За змістом статей 24, 25 Закону України "Про теплопостачання", п.4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, договір на теплопостачання укладається між теплопостачальною організацією та споживачем.

Так, права та обов`язки сторін виникли на підставі укладеного між ними договору на поставку теплової енергії №7 від 01.11.2012.

Як вже встановлено судом, рішенням господарського суду Донецької області від 30.05.2016 у справі №905/1643/16 було стягнуто з Державного підприємства «Дзержинськвугілля» в особі Відокремленого підрозділу «Шахта «Торецька» на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокоммуненерго» в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокоммуненерго» «Дзержинськтепломережа» суму основної заборгованості у розмірі 57'221,88грн, 3% річних у розмірі 3631,83грн, пеню у розмірі 6311,65грн, інфляційні витрати у розмірі 22831,53грн, судовий збір у розмірі 1444,63грн.

Вказаним рішенням суд дійшов наступних висновків та встановив наступні обставини:

- відповідач в порушення умов договору №7 від 01.11.2012 отримані послуги не сплатив в повному обсязі, тому за ним утворилась заборгованість за період з січня 2014р. по березень 2014р. за послуги з теплопостачання на суму 57' 221,88грн;

- у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційні втрати в сумі 22831,53грн за період з 11.03.2014 по 25.04.2016, 3% річних в сумі 3631,83грн. за період з 11.02.2014 по 25.04.2016, пеню в сумі 12623,30грн. за період з 26.10.2015 по 25.04.2016.

Вказане судове рішення набрало законної сили та станом на теперішній час не скасоване, що не заперечується сторонами. Як стверджує позивач, а також підтверджується двостороннім актом звірки розрахунків між сторонами станом на 18.01.2021, рішення суду не виконано.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду також вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Аналогічні висновки підтверджені Верховним судом у постановах від 23.01.2018р. у справі №906/1283/16, від 24 січня 2019 року по справі № 758/5545/16-ц, від 23 січня 2019 року по справі № 320/7215/16-ц, від 15 січня 2019 року по справі № 910/17566/17 та ін.

Відповідно до вимог частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Відтак, приписи вищевказаних норм права не заперечують можливість звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми, на яку заборгованість за грошовими зобов`язаннями підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за виконання грошового зобов`язання, і зокрема за період, що утворився після прийняття судом відповідного рішення.

Індекс інфляції за своїми ознаками є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних - є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

У зв`язку з тим, що в країні відбулися інфляційні процеси, то позивач має право на збереження реальної величини грошей, строк оплати яких наступив, але не сплачених.

Відповідно до представленого позивачем розрахунку, заявлені до стягнення 3% річних у розмірі 5' 088,83грн нараховані за період з 01.02.2018 по 18.01.2021 на присуджену до стягнення рішенням від 30.05.2016 у справі №905/1643/16 суму основного боргу 57' 221,88грн.

Суд, перевіривши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" розрахунок 3% річних в межах обраного позивачем періоду встановив, що заявлена до стягнення сума є арифметично вірною, внаслідок чого вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Відповідно до представленого позивачем розрахунку, заявлені до стягнення інфляційні втрати у розмірі 10' 525,23грн нараховані позивачем на суму заборгованості 57' 221,88грн, присуджену до стягнення рішенням від 30.05.2016 у справі №905/1643/16, із застосуванням індексів інфляції з лютого 2018 по січень 2021.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Суд, перевіривши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" розрахунок інфляційних встановив, що заявлена до стягнення сума не перевищує розмір, який може бути нарахований за обраний позивачем період, внаслідок чого вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.9 ст.129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи задоволення позову за приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 12, 46, 73, 74-79, 86, 91, 129, 236-238 ГПК України господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ Донецької області, в особі структурного підрозділу виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Торецьктепломережа», м.Торецьк Донецької області, до Державного підприємства «Торецьквугілля», м.Торецьк Донецької області, про стягнення 15' 614,06грн - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» (85200, Донецька область, м.Торецьк, вул. Дружби, б.19, ) на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька область, м.Краматорськ, пров.Земляний, 2, ) інфляційні втрати у розмірі 10' 525,23грн, 3% річних у розмірі 5' 088,83грн - на розрахунковий рахунок відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Торецьктепломережа» (85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Світла, 5, ) за наступними реквізитами: ІВАN НОМЕР_1 у ЗАТ «АЛЬФА-БАНК» м.Київ, ЄДРПОУ ВП 05540971, призначення платежу: інфляційні та річні; судовий збір у розмірі 2' 270,00грн - за наступними реквізитами: ІВАN НОМЕР_1 у ЗАТ «АЛЬФА-БАНК» м.Київ, ЄДРПОУ ВП 05540971, призначення платежу: судові витрати.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 ГПК України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 16.04.2021.

Суддя Ю.В. Макарова