ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. ЧернівціСправа № 926/325/21

Суддя Господарського суду Чернівецької області Дутка В.В., при секретарі судового засідання Боднарчуку В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Львівтеплоенерго", смт. Глибока Чернівецької області

до КНП Глибоцької районної ради "Глибоцька центральна районна лікарня", смт. Глибока Чернівецької області

про стягнення заборгованості у сумі 936350,00 грн

Представники сторін:

від позивача - Закалюжна І.В., довіреність від 08.02.2021

від відповідача - не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівтеплоенерго" звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до КНП Глибоцької районної ради "Глибоцька центральна районна лікарня" про стягнення заборгованості у сумі 936350,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати послуг теплопостачання.

Ухвалою від 29.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 24.02.2021.

Ухвалою від 16.02.2021 задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Підготовче засідання неодноразово відкладалося, востаннє ухвалою від 16.03.2021 підготовче засідання відкладено на 29.03.2021.

Ухвалою від 29.03.2021 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 20.04.2021.

У судовому засіданні 20.04.2021 представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання 20.04.2021 не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомлений.

Згідно ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, за наявними у справі доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівтеплоенерго" орендує приміщення котельні КНП Глибоцької районної ради "Глибоцька центральна районна лікарня". У жовтні 2020 року позивач розпочав надавати послуги теплопостачання для КНП Глибоцької районної ради "Глибоцька центральна районна лікарня". Такі послуги надавалися без договору, оскільки, як стверджує позивач, останній звертався до відповідача з метою необхідності укладення Договору про закупівлю пари та гарячої води, однак з причин відсутності достатньої кількості учасників, торги, які проводилися відповідачем на закупівлю теплової енергії не відбулися та договір на теплопостачання не укладений. А відтак, в силу приписів п.4.1.1 ДБН В.2.5-38:2008 "Перша категорія Споживачі, яким не допускається перерва у подачі теплової енергії та зниження температури повітря в приміщеннях нижче передбаченої вимогами відповідних чинних будівельних норм за видами будинків та споруд. До таких споживачів відносять лікарні (операційні, реанімаційні приміщення), пологові будинки, дитячі дошкільні заклади з цілодобовим перебуванням дітей, картинні галереї, хімічні та спеціальні виробництва, шахти та інші, що встановлюються технічним завданням на проведення робіт із проектування відповідного об`єкта", позивач продовжив позадоговірне надання послуг теплопостачання відповідачу.

Рішенням Глибоцької селищної ради №2/12 від 13.02.2020, встановлено тариф на теплову енергію, яка надається для Глибоцької центральної районної комунальної лікарні на рівні 1374,56 грн за 1 Гкал без ПДВ з 15.01.2020.

В якості доказів надання послуг теплопостачання, позивач надав: Акт надання послуг №6 б/д на суму 89621,00 грн (65,2 Гкал*1374,57); Акт № 11 від 02.11.2020 про зняття показів приладів обліку; Акт надання послуг №7 б/д на суму 406870,00 грн (296 Гкал*1374,56); Акт № 12 від 01.12.2020 про зняття показів приладів обліку; Акт надання послуг №8 б/д на суму 439859,00 грн (320 Гкал*1374,56); Акт № 12 від 30.12.2020 про зняття показів приладів обліку. Відтак, позивач надав послуг теплопостачання на загальну суму 936350,00 грн в об`ємі 681,19 Гкал. Вказані акти підписані та скріплені печатками обох сторін, мотивованої відмови щодо підписання таких актів матеріали справи не містять.

28 грудня 2020 року позивач звернувся до відповідача з претензією про оплату заборгованості за надані послуги теплопостачання. Однак, дана претензія залишилася без належного реагування з боку відповідача.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.ст. 1, 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуга з постачання теплової енергії є одним із видів комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст.ст. 1, 19 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Вироблена теплова енергія постачається споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Крім цього, у ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зазначено, що відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Згідно із вищенаведених норм чинного законодавства слідує, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з виконавцем послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема у постановах від 25.11.2014 у справі № 3-184-гс14 та від 20.04.2016 у справі № 6-2951 цс 15, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до п. 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (далі - Правил), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору (п. 39 Правил).

Як встановлено господарським судом, договір постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем укладено не було, а отже під час розрахунків застосовується термін оплати вказаний у п. 37 Правил.

Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за послуги теплопостачання не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 936350,00 грн.

Відповідачем докази погашення заборгованості за отримані послуги суду не надані, в матеріалах справи такі докази відсутні, правом на подання відзиву не скористався, таким чином, з відповідача підлягає відшкодуванню позивачу заборгованість у розмірі 936350,00 грн за наданні послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня по грудень 2020 року.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що факт відсутності договору про надання послуг з теплопостачання не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг з урахуванням того факту, що прийняття та користування наданими послугами в повному обсязі визнано самим відповідачем шляхом підписаних актів наданих послуг, а тому позовні вимоги про стягнення боргу в розмірі 936350,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Глибоцької районної ради "Глибоцька центральна районна лікарня" (60400, Чернівецька область, смт. Глибока, вул. Шевченка, 14, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Львівтеплоенерго" (60400, Чернівецька область, смт. Глибока, вул. Шевченка, 14, ) заборгованість за надані послуги постачання теплової енергії в сумі 936350,00 грн, 14045,25 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено і підписано 20.04.2021.

Суддя В.В.Дутка