ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021м. ДніпроСправа № 904/318/21

За позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", м. Дніпро

до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 21 099 грн. 38 коп. за договором розподілу природного газу від 14.02.2019 № 42SВ490-3719-19

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 15.01.2021 № б/н, в якому просить стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області заборгованість в сумі 21 099 грн. 38 коп., з яких: 19 742 грн. 46 коп. - основний борг, 597 грн. 20 коп. - 3% річних, 759 грн. 72 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору розподілу природного газу від 14.02.2019 № 42SВ490-3719-19 в редакції додаткових угод, укладеного між позивачем та Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, правонаступником якого є відповідач.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати наданих позивачем у грудні 2019 послуг з розподілу природного газу.

Ухвалою господарського суду від 26.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами.

04.03.2021 відповідачем до суду наданий відзив на позовну заяву від 04.03.2021, в якому зазначив, що Головне управління ДФС у Дніпропетровській області (), що є стороною спірного договору, є діючою юридичною особою, оскільки відомості про її припинення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесені. Крім того, відповідач не є стороною спірного договору, на даний час передавальний акт відсутній та (або) розподільчий баланс не затверджений, тобто відсутні докази того, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області () є правонаступником Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (). Просив у задоволенні позову відмовити.

19.03.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив від 19.03.2021 № б/н, в якій зазначив, що листом від 23.11.2020 № 110166/10/04-36-10-06-14 відповідач повідомив позивача, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 Головне управління ДФС у Дніпропетровській області реорганізовано та утворено Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, яке визначено правонаступником прав та обов`язків Головного управління ДФС у Дніпропетровській області; питання стягнення спірної заборгованості запропонував вирішити у судовому порядку та зазначив, що відповідачем має виступати саме Головне управління ДПС у Дніпропетровській області. Позивач вказує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 "Про утворення територіальних органів Державної податковою служби" Головне управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області. Пунктом 4 даної постанови визначено, що Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області с правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області. Крім того, відповідно до п. 1 наказу відповідача від 03.09.2019 №17 розпочато виконання відповідачем функцій і повноважень ГУ ДФС у Дніпропетровській області, що припиняється. Згідно з п. 3 наказу відповідача від 03.09.2019 №18 встановлено правонаступництво між структурними підрозділами відповідача та структурними підрозділами ГУ ДФС у Дніпропетровській області. За змістом п. 4 наказу відповідача від 03.09.2019 № 18 керівників структурних підрозділів зобов`язано, крім іншого, терміново прийняти від структурних підрозділів ГУ ДФС у Дніпропетровській області, правонаступниками яких вони є, справи (документи) та забезпечити виконання наданих ним контрольних доручень, термін виконання яких не настав, а також тих, що мають постійні терміни виконання. Більш того, наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2019 №7-рг визначено строк проведення реорганізації головних управлінь ДФС у областях та м. Києві три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи (п. 4 наказу). Відповідно до офіційних відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області знаходиться в стані припинення з 02.08.2019. Тобто процес реорганізації та припинення ГУ ДФС у Дніпропетровській області розпочатий 02.08.2019, і повинен бути завершений ще 02.11.2019. Таким чином, на думку позивача, відповідач є правонаступником всіх прав та обов`язків Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, а неналежне виконання відповідачем вимог щодо строків реорганізації не є підставою для невиконання господарських зобов`язань за спірним договором.

Відповідач не скористався правом на надання відповіді на відзив в порядку ст. ст. 167 ГПК України.

Відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Також судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин укладення договору розподілу природного газу, строк дії договору, умови поставки газу, порядок та строк оплати за спожитий газ, наявність прострочки, періоди прострочки, обставини припинення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області шляхом реорганізації, наявність правонаступників, наявність підстав для стягнення спірного боргу з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Так, судом встановлено, що 14.02.2019 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (оператор ГРМ) та Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області () (споживач) укладено типовий договір розподілу природного газу № 42SВ490-3719-19.

Відповідно до п.1.3 договору, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633,634,641,642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання до цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви-приєднання за формою наведеною в додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими), яку у встановленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно з п. 12.1 договору, цей договір укладається на невизначений строк. При цьому, розпорядник коштів бере на себе зобов`язання в межах періоду, а саме: з 01.01.2019 по 31.12.2019.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

14.02.2019 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, в якій сторони дійшли згоди з 01.01.2019 внести зміни до додатку № 2 заяви-приєднання №42SВ490-3719-19 до умов типового договору розподілу природного газу від 14.02.2019 та викласти п. 6 в наступній редакції:

Загальна ціна договору 136 557,12 грн. з ПДВ.

Обсяги розподілу природного газу 196, 000 тис. м3

Вартість тарифу (на послугу з розподілу природного газу) 696,72 грн. за 1000 м3 з ПДВ (станом на 01.01.2019).

Предмет договору ДК 021:20-8 «Розподіл газу» послуги з розподілу природного газу.

Строк надання послуги з 01.01.2019 по 31.12.2019.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що тариф, встановлений згідно з п. 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини приєднаної потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Згідно з п. 6.3 договору, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно з п. 6.4 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з врахування раніше перерахованих коштів.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором у грудні 2019 позивачем надано акт наданих послуг з розподілу природного газу від 31.12.2019 № ДГП89016046 на суму 19 742,46 грн. (а.с. 33).

Позивач зазначає, що відповідач у повному обсязі не розрахувався за послуги з розподілу природного газу, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 19 742, 46 грн., що і стало причиною виникнення спору.

Із посиланням на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 597 грн. 20 коп. за період з 13.01.2020 по 15.01.2021 та інфляційні втрати в сумі 759 грн. 72 коп. за період з 01.02.2020 по 15.01.2021.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, договір розподілу природного газу від 14.02.2019 № 42SВ490-3719-19, укладений між позивачем та Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області ().

Разом з тим, позивач звернувся до господарського суду із даним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (), посилаючись на реорганізацію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в результаті якої утворене Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, яке є правонаступником прав та обов`язків споживача за спірним договором.

Як встановлено судом та вбачається з наданих позивачем документів, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537, із змінами, внесеними згідно з постановою КМ

№ 846 від 25.09.2019, постановлено:

1. Утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1.

2. Реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2.

3. Установити, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

4. Визначити територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Відповідно до додатку 2 вказаної постанови Головне управління ДФС у Дніпропетровській області реорганізовується шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

На виконання п. 2 зазначеної постанови Державною фіскальною службою України видано наказ від 31.07.2019 № 7-рг «Про реорганізацію головних управлінь ДФС в областях та м. Києві», відповідно до п. 2 якого наказано утворити комісії з реорганізації головних управлінь ДФС в областях та м. Києві та затвердити їх голів згідно з додатком; встановити строк заявлення кредиторами вимог до територіальних органів ДФС, що реорганізуються, визначених у пункті 1 цього наказу, два місяці з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи (п. 3); визначити строк проведення реорганізації головних управлінь ДФС у областях та м. Києві три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи (п. 4).

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяг від 02.04.2021) 02.08.2019 внесено запис № 2070149 про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації.

Згідно з ч. 4 ст. 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

За положеннями ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом - за рішенням суду або відповідних органів державної влади (стаття 106 Цивільного кодексу України).

Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення врегульовано статтею 107 Цивільного кодексу України.

Так, за приписами ч. ч. 2, 3 вказаної статті після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом приєднання, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які є предметом даного спору.

Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 вказаної статті визначено, що порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Господарського кодексу України припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону.

Отже, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб регулюються Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Частиною 8 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на даний час триває процес виконання постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 та наказу Державної фіскальної служби України від 31.07.2019 № 7-рг «Про реорганізацію головних управлінь ДФС в областях та м. Києві», проте, запис про припинення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (), як і запис про правонаступництво Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено.

Таким чином, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області () включене до Єдиного державного реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, має цивільну правоздатність та залишається юридичною особою, а перебування його в стані припинення шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (43145015) не припинило його зобов`язання перед позивачем за спірним договором.

Отже, АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", в силу ст. 107 Цивільного кодексу України, вправі вимагати від Головного управління ДФС у Дніпропетровській області () в особі комісії з його припинення як виконання цих зобов`язань так і включення кредиторських вимог за такими зобов`язаннями до передавального акту.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено судом, матеріали справи не містять та сторонами не надано доказів на підтвердження складання комісією з припинення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області () передавального акту та його затвердження органом, який прийняв рішення про його припинення.

За вказаних обставин, господарський суд відхиляє твердження позивача, що відповідач є правонаступником всіх прав та обов`язків Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, а неналежне виконання відповідачем вимог щодо строків реорганізації не є підставою для невиконання господарських зобов`язань за спірним договором, з огляду на недоведеність таких тверджень належними доказами.

Отже, враховуючи, що на час розгляду даної справи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній запис щодо припинення юридичної особи Головного управління ДФС у Дніпропетровській області () та щодо правонаступництва його прав та обов`язків, тобто не завершено реорганізацію (шляхом приєднання), господарський суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про стягнення заборгованості в сумі 21 099 грн. 38 коп. за договором розподілу природного газу від 14.02.2019 № 42SВ490-3719-19 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 21.04.2021

Суддя І.А. Рудь