ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
08.04.2021 Справа № 914/2446/20
Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Зубкович Д.С., розглянув матеріали справи
за позовом: Приватного підприємства "Конкурент-Л", м. Луцьк,
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Литвинця Олега Васильовича, м. Львів,
предмет позову: стягнення 18 200,00 грн. суми попередньої оплати,
підстава позову: порушення зобов`язань по наданню послуг з активації та налаштування програмної системи Бітрекс24,
за участю представників:
позивача: не з`явився,
відповідача: не з`явився.
у провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа за позовом Приватного підприємства «Конкурент-Л» до Фізичної особи-підприємця Литвинця Олега Васильовича про стягнення 18 200,00 грн. суми попередньої оплати, за результатами розгляду якої 23.03.2021 року постановлено рішення. Так, відповідно до резолютивної частини проголошеного 23.03.2021 року рішення позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Фізичної особи-підприємця Литвинця Олега Васильовича на користь Приватного підприємства "Конкурент-Л" 7 200,00 грн. та 831,55 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору; у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 11 000,00 грн. відмовлено.
Як вбачається із позовної заяви, позивач просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 217,89 грн. Проте, при постановленні рішення 23.03.2021 року судом не вирішено питання розподілу судових витрат стосовно стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 221 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Ухвалою суду від 01.04.2021 року для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу позивача призначено судове засідання на 08.04.2021 року. Ухвала суду надіслана сторонам справи засобами потового та електронного зв`язку, підтвердження чого є в матеріалах справи.
У судове засідання 08.04.2021 року сторони явку представників не забезпечили, причин неявки не повідомили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином у спосіб надіслання повідомлених суду поштових та електронних адрес, за якими здійснювалось повідомлення сторін про всі попередні судові засідання в даній справі.
Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Крім того, суд не визнавав явку представників сторін у дане судове засідання обов`язковою. Враховуючи наведене, а також встановлені Законом строки проведення судового засідання по вирішенню розподілу судових витрат, суд не вважає неявку представників сторін такою, що перешкоджає проведенню судового зсідання.
Як зазначено вище, у позовній заяві позивач заявляв про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 217,89 грн.
На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу позивачем подано договір про надання правничої допомоги від 01.09.2020 року, додатковий договір № 1 до договору доручення про надання правової допомоги №1/11/112019 від 11.11.2019 року, акт приймання-передачі (детальний опис) послуг № 16/09/20 до договору про надання правничої допомоги від 01.09.2020 року, платіжне доручення № 1672 від 17.09.2020 року на суму 5 217,89 грн.
Враховуючи зазначені документи, позивач просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Литвинця Олега Васильовича на користь Приватного підприємства "Конкурент-Л" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 217,89 гривень.
Відповідач у відзиві на позовну заяву стверджує про явно завищений розмір витрат на правничу допомогу, заявлену до стягнення позивачем. Відповідач зазначає, що адвокатом позивача підготовлено один документ - позовну заяву, переважну більшість змісту якої становлять прямі цитати цивільного законодавства без належного обгрунтування; заява є типовою та очевидно абсолютно не деталізованої для даної справи. Тому відповідач вважає, що об`єм робіт, виконаних представником позивача, та рівень їх складності не відповідає заявленому розміру - 5 217,89 грн.
ВИСНОВКИ СУДУ
Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Суд зазначає, що клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу заявлене позивачем у позовній заяві, до якої також долучено докази на підтвердження понесених витрат.
Розглянувши вимогу Приватного підприємства "Конкурент-Л" про стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.
Так, згідно з ч. ч. 1-3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як передбачено ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Суд зазначає, що приписи частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України є аналогічними з приписами частин п`ятої та шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України.
Як вбачається із відзиву на позовну заяву, відповідач заперечує стосовно розміру заявлених витрат, що зазначено судом вище.
Із поданих позивачем документів судом встановлено таке.
01.09.2020 року Приватне підприємство "Конкурент-Л" та ОСОБА_1 уклали договір про надання правничої допомоги, відповідно до якого адвокат зобов`язується надати клієнту консультації з питань кримінального, цивільного, господарського, адміністративного та податкового права, організовувати ведення претензійно-позовної роботи по матеріалах, що підготовлені клієнтом, надавати клієнту правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах, органах державної влади, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.
Згідно з п. 4.1 договору вартість послуг адвоката визначається за домовленістю сторін та визначається у актах приймання-передачі послуг.
16.09.2020 року сторонами підписано акт приймання-передачі (детальний опис) послуг № 16/09/20 до договору про надання правничої допомоги від 01.09.2020 року, відповідно до якого сторонами погоджено розмір оплати роботи адвоката за годину роботи в розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на момент підписання акта, а саме 1 098,50 грн. Також актом сторони погодили та підтвердили, що загальна вартість робіт, виконаних адвокатом, становить 5 217,89 грн, а саме:
- зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи - 274,63 грн. (0,25 год.),
- правовий аналіз наданих клієнтом документів, а саме рахунок на оплату послуг від 10.03.2020 року, платіжні доручення від 11.03.2020 року, від 03.04.2020 року, від 01.06.2020 року, вимоги від 28.07.2020 року, повідомлення та вимоги від 26.08.2020 року - 1 098,50 грн. (1 год.),
- складання позовної заяви - 1 098,50 грн. (1 год.),
- складання попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат - 274,63 грн. (0,25 год.),
- підготовка додатків до позовної заяви - 549,02 грн. (0,5 год.),
- підготовка копій позовної заяви та додатків до неї іншим учасникам справи - 549,02 грн. (0,5 год.),
- поїздка до пошти, подання позову - 274,63 грн. (0,25 год.).
Суд враховує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (п. 28 постанови).
Проте, суд звертає увагу, що частина із наданих послуг не може бути віднесена саме до професійної правничої допомоги.
Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).
Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності є:
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;
8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
У поданому позивачем акті вказано про понесення стороною витрат, пов`язаних із поїздкою до пошти та поданням позову. Проте, не конкретизовано, куди і кому надіслано позов.
Суд звертає увагу, що надсилання копії позовної заяви і доданих до неї документів іншій стороні є прямим обов`язком позивача, встановленим ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, виконання якого є необхідним для відкриття судового провадження. Подання позову до суду є реалізацією стороною свого законного права на ініціювання судового процесу. Тому, дії адвоката, пов`язані із добиранням до пошти та поданням позову не відносяться до жодного із передбачених Законом видів адвокатської діяльності. Тому такі витрати в розмірі 274,63 грн. безпідставно включені до складу витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з іншої сторони в даному спорі. Наведені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, наведеною в ухвалі від 04.11.2019 року у справі № №9901/264/19, відповідно до якої «виїзд адвоката до Касаційного адміністративного суду для подання позову до канцелярії суду (500 гривень) та подання позову безпосередньо до канцелярії Касаційного адміністративного суду (500 грн. гривень) не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону № 5076-VI. А тому, витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу.»
Щодо інших понесених стороною витрат, на суму 4 943,26 грн., суд вважає такі співмірними зі здійсненим адвокатом позивача обсягом і видами правової допомоги, обґрунтованими та реальними. Заперечення відповідача, висловлені у відзиві, є узагальнюючими та суб`єктивними твердженнями сторони стосовно оцінки наданих позивачу адвокатом послуг у даній справі. Тому суд не вважає такі заперечення обґрунтованими і не вбачає підстав для зменшення заявлених судових витрат з підстав, вказаних відповідачем. Також суд не знаходить підстав для зменшення витрат позивача, крім зазначених вище витрат, пов`язаних із поданням позову, з власної ініціативи у порядку, визначеному ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Водночас суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із рішення суду від 23.03.2021 року, позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто 7 200,00 грн., що становить 39,56% від ціни позову. Відтак, витрати на професійну правничу допомогу, визнані судом обгрунтованими (4 943,26 грн.) також підлягають пропорційному відшкодуванню відповідачем, а саме у розмірі 1 955,55 грн. Відповідно, у задоволенні вимоги про покладення на відповідача витрат у розмірі 3 262,34 грн. суд відмовляє.
Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 221, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
2. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 3 262,34 грн. відмовити.
Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне додаткове рішення складене 20.04.2021 року.

Суддя Р.І. Матвіїв