СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2021 р. Справа № 922/3958/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Лакіза В.В. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (вх. № 604 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2021 у справі № 922/3958/20, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Лавровою Л.С., повне рішення складено 03.02.2021,

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС", м.Київ,

до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м.Харків,

про стягнення 21067,25 грн

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.02.2021 у справі №922/3958/20 задоволено позовні вимоги. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" 21067,25 грн страхового відшкодування, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, 18.02.2021 відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2021 у справі № 922/3958/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" в повному обсязі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (вх. № 604 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2021 у справі №922/3958/20; призначено справу до розгляду на 13 квітня 2021 року, про що повідомлено учасників справи в порядку статей 120, 268 Господарського процесуального кодексу України.

Присутній в судовому засіданні представник апелянта надав пояснення щодо обставин справи з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 110).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2020 оголошено перерву в судовому засіданні до 20 квітня 2021 року, про що повідомлено учасників справи в порядку статей 120, 268 Господарського процесуального кодексу України.

Судове засідання Східного апеляційного господарського суду 20.04.2021 розпочалось за участю представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2021 у справі № 922/3958/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлено позивача, зокрема, телефонограмою, проте останній не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Отже, під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 цього Кодексу, проте позивач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 16.08.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик), ОСОБА_1 (страхувальник) та Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" (вигодонабувач) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №тп285279а7ха, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом марки Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску відповідно до розділів 1, 5 цього договору (а.с.29-34).

Строк дії договору з 29 серпня 2017 року до 28 серпня 2018 року (п.14 договору).

За умовами цього договору страховик взяв на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком певний подій за страховими ризиками, що наведені у пункту 20.2 договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобов`язується компенсувати понесені страхувальником додаткові витрати згідно з пунктами 29.9 та 29.10 договору в результаті настання страхового випадку (п. 20.1 договору).

За умовами пункту 20.2 договору до страхових ризиків відносяться, зокрема, збитки внаслідок ДТП будь-яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 договору страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як йому стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування; при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строк згідно з розділом 25 договору.

Згідно з пунктом 22.3.10 страховик має право після виплати страхового відшкодування пред`явити право вимоги відшкодування збитків до осіб, що винні в настанні страхового випадку (право регресу).

Страхувальник має право у разі настання страхового випадку одержати від страховика страхове відшкодування згідно з умовами договору (п. 22.4.1 договору).

Розділом 25 договору встановлено порядок та умови виплати страхового відшкодування.

Страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором на підставі повідомлення про подію, письмової заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування (його правонаступника, вигодонабувача) і страхового акту, який складається страховиком (п. 25.1 договору).

При пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами пункту 25.11 договору) (п. 25.10 договору).

При пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої у розділі 10 договору франшизи по відповідному ризику (п. 25.11 договору).

Відповідно до пункту 25.15 договору страхове відшкодування сплачується шляхом перерахування на рахунок СТО, обраної відповідно до пункту 25.11 договору, згідно з належним чином оформленими документами, наданими відповідними підприємствами, про витрати на компенсацію скоєних збитків (наряд-замовлення, рахунок, акт виконаних робіт тощо), якщо інше не погоджено між страховиком та вигодонабувачем. Вказані документи повинні містити повний перелік робіт, їх вартість, а також вартість запчастин та матеріалів, використаних під час ремонту.

У пункті 25.22 договору передбачено, що у випадку, коли страхове відшкодування сплачується страхувальнику шляхом перерахування на рахунок СТО, сума податку на додану вартість відшкодовується в складі страхового відшкодування, за умови, що СТО (організація, яка здійснила відновлювальний ремонт транспортного засобу (надала послуги та/або товари) є платником вказаного товару.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником автомобілю "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2016, є ОСОБА_1 (а.с.37).

17.07.2018 у м. Харків по проспекту Ювілейний, 1А/1, трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: "Fiat Doblo", д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу "Toyota Camry", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 (власник автомобіля - ОСОБА_1 ). Вказані обставини підтверджуються довідкою Управління патрульної поліції в Харківській області від 17.07.2018 №813730 та постановою Московського районного суду м. Харкова від 21.08.2018 у справі №643/10136/18, якою ОСОБА_2 визнано винною особою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.9-10).

Згідно з довідкою Управління патрульної поліції в Харківській області від 17.07.2018 №813730 про дорожньо-транспортну пригоду цивільна відповідальність водія транспортного засобу "Fiat Doblo", реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент спірної ДТП була застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу серія АМ №3304763).

Крім того, з даної довідки свідчить, що автомобілю "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , було завдано такі механічні пошкодження: задня центральна частина; задня права частина (а.с.10).

З огляду на те, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди були завдані механічні пошкодження транспортному засобу, застрахованому в АТ "СК "АХА Страхування" згідно договору добровільного страхування наземного транспорту від 16.08.2017 №тп285279а7ха, 17.07.2018 ОСОБА_1 (страхувальник) звернувся до позивача із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (справа № 1.003.18.0012263) (а.с. 27).

Згідно акту огляду транспортного засобу по справі № 1.003.18.0012263, складеного працівником АТ "СК "АХА Страхування", автомобілю "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , було завдано таких механічних пошкоджень: 1) ліхтар задній правий зовнішній зруйнований; 2) крило заднє праве деформація 80%; 3) обшивка багажника заднього правого заломи матеріалу, деформація; 4) направляюча бампера заднього правого - відламані кронштейни кріплення з крилом; 5) бампер задній відламано фрагмент, деформація, розтягнення ребер жорсткості справа біля арки колеса, розриви кронштейнів кріплення з крилом; 6) кронштейн бампера задній правий (нижній) деформація; 7) жолоб отвору багажника деформація справа у верхній частині; 8) майданчик ліхтаря заднього правого деформація по всій площі; 9) панель задня деформація справа зверху, розшарування зварювального шва; 10) вставка полу права деформація; 11) арка зовнішня задня права - деформація в місці з`єднання з крилом 90 * 15 см; 12) порушена геометрія багажного відсіку (а.с.28).

Відповідно до звіту від 03.08.2018 №835 про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин автомобіля, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП Шаповаловим В.І. (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 13.10.2016 №777/16) та оцінювачем ОСОБА_4 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 11.11.2006 №4562 та посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача від 07.12.2016 МФ №2785-ПК), вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, пошкодженого внаслідок ДТП 17.07.2018 складає 66 564,41 грн з урахуванням ПДВ на замінні складові частини (а.с.15-16).

Зі звіту від 03.08.2018 №835 вбачається, що визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин здійснювалось за такою формулою: Сврз = С р + С м + С с * (1- Е З) = 14448,00 + 9966,63 + 42149,78 * (1-0,0) = 66 564,41 грн, де: С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, 14448,00 грн; С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, 9966,63 грн; С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, 42149,78 грн (з ПДВ); Е З - коефіцієнт фізичного зносу 0,0.

На підтвердження розрахунку вартості відновлювального ремонту автомобіля додано ремонту калькуляцію від 03.08.2018 №1.003.18.0, складену за допомогою системи AUDATEX; протокол огляду колісного транспортного засобу №835. Зі змісту наведених документів вбачається наявність таких механічних пошкоджень: ліхтаря заднього зовнішнього правого; панелі задньої правої боковини; облицювання заднього бамперу; правого кронштейну кріплення заднього бамперу; оббивки арки заднього правого колеса; панелі кріплення правого ліхтаря; задньої панелі; арки заднього правого колеса; підсилювача задньої правої колісної арки; правого жолобу отвору кришки багажника; подовжувач задньої бічної панелі підлоги; кришки багажника (а.с. 17-19).

Згідно з ремонтною калькуляцією від 03.08.2018 №1.003.18.0, складеною за допомогою системи AUDATEX, та рахунком від 04.08.2018 № 186, складеним ФОП Атапіною Л.В., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП 17.07.2018, становить 58075,62 грн (загальна вартість робіт 9997,02 грн, загальна вартість фарбування 9854,79 грн, загальна сума запчастин 38223,81 грн) (а.с. 12-14).

03.08.2018 АТ "СК "АХА Страхування" складено страховий акт № АХА2398111, відповідно до якого підставою для визначення розміру збитку визначено погоджений рахунок СТО та калькуляцію від 03.08.2018, розмір страхового відшкодування складає 54837,57 грн. Згідно цього акту страхове відшкодування у розмірі 54837,57 грн підлягає виплаті шляхом перерахування на рахунок СТО - ФОП Атапіна Л.В. (а.с.11).

Додатком до цього акту є здійснений позивачем розрахунок страхового відшкодування, відповідно до якого особливими умовами виплати страхового відшкодування зазначено такі: вираховується безумовна франшиза при розрахунку страхового відшкодування згідно договору, яка складає 0,5% від страхової суми 3238,05 грн; вартість відновлювального ремонту застрахованого об`єкта 58075,62 грн (підстава: рахунок калькуляція 03.08.2018 ФОП Атапіна Л.В.); розрахунок страхового відшкодування здійснений за формулою: Свр (вартість відновлювального ремонту 58075,62 грн) * Кп (коефіцієнт пропорційності 647610,00 грн * 0) Ф (франшиза безумовна 647610,00 грн *0,5% = 3238,05 грн) + Вд (додатково 0) Ввир (сума попередніх страхових відшкодувань за договором 0), та складає 54837,57 грн (а.с. 11 зворотна частина).

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" на виконання своїх зобов`язань за договором добровільного страхування наземного транспорту від 16.08.2017 №тп285279а7ха здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 54837,57 грн на рахунок ФОП Атапіної Лариси Валентинівни, що підтверджується платіжним дорученням від 06.08.2018 № 481 935 (а.с. 8).

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу "Fiat Doblo", реєстраційний номер НОМЕР_3 , застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії 003304763, діючого станом на 17.07.2018, за умовами якого франшиза 1000,00 грн, ліміт відповідальності за шкоду майну становить 100 000,00 грн (а.с. 42).

В подальшому, позивач звернувся до відповідача із вимогою про виплату страхового відшкодування від 23.10.2018 вих. № СУ/005753/3, в якій просив сплатити на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" суму боргу у розмірі 54837,57 грн (а.с. 7).

20.06.2019 Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" було здійснено державну реєстрацію зміни свого найменування на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" (а.с.49).

Відповідач листом від 22.09.2019 за вих. № 2494 повідомив відповідача про прийняте рішення, відповідно до якого комісія Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" визнала дорожньо-транспортну пригоду 17.07.2018 за участю застрахованого транспортного засобу "Fiat Doblo", реєстраційний номер НОМЕР_3 , та транспортного засобу "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , страховим випадком та визначила страхове відшкодування у розмірі 32770,32 грн (а.с.43).

Посилаючись на те, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачеві в повному обсязі шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення невідшкодованих збитків у розмірі 21067,25 грн (а.с. 1-4).

03.02.2021 місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення про задоволення позову (а.с. 84-89).

Вказане рішення місцевого господарського суду з посиланням на приписи статей 11, 979, 993, 1166, 1188 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України "Про страхування", статей 22, 35, 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", мотивоване тим, що у зв`язку із виплатою страхового відшкодування страхувальнику за договором добровільного страхування позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах його відповідальності. При цьому, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем підтверджено належними доказами розмір сплаченого страхового відшкодування у розмірі 54837,57 грн, полісом АМ 3304763 передбачено розмір франшизи 1000,00грн, тоді як відповідачем сплачено страхове відшкодування у розмірі 32770,32 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що розмір страхового відшкодування позивачем визначено на підставі ремонтної калькуляції від 03.08.2018 та рахунку від 04.08.2018, тоді як рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, а носить лише інформаційний характер. Крім цього, вважає неправомірною вимогу позивача про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, яка була виплачена позивачем відповідно до умов договору добровільного майнового страхування на користь потерпілої особи.

Колегія суддів зазначає, що згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Зокрема, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (пункт 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.ст. 9, 22 - 31, 35, 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Враховуючи викладене, внаслідок виплати страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому) до такого страховика у відповідності до приписів статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17, перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

У постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/171/17 висловлено правову позицію, відповідно до якої згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України, статтею 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Отже, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому, у постанові від 02.04.2018 у справі № 910/32720/15 Верховний Суд зазначив, що вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена.

Місцевим господарський судом правильно встановлено, що у зв`язку із виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, та зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Fiat Doblo", реєстраційний номер НОМЕР_3 , застрахована відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ №003304763, то останній має відшкодовувати шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

АТ "СК "АРКС" реалізувало своє право кредитора шляхом пред`явлення вимоги до відповідача, оскільки за договором страхування відповідальності (Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") останнє надало згоду на прийняття обов`язку сторони боржника у деліктному зобов`язанні, якщо воно виникне.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у пункті 22.1 якої визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При цьому, відповідно до вимог цього Закону страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Підпунктом 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" встановлено, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або Моторно-транспортне страхову бюро України не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4., 32.7. ст. 32 Закону).

Відтак, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акта виконаних робіт (наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 01.02.2018 у справі №910/22886/16).

При цьому, у постанові від 20.03.2018 у справі №911/482/17 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

У постанові від 03.07.2019 у справі №910/12722/18 Верховний Суд зазначив, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №922/4013/17.

Наявні в матеріалах справи акт огляду транспортного засобу по справі № 1.002.18.0012263 від 17.07.2018, складений працівником АТ "СК "АХА Страхування", звіт від 03.08.2018 №835 про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин автомобіля, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП Шаповаловим В.І., до якого додано протокол огляду колісного транспортного засобу від 17.07.2018 № 835 та ремонтну калькуляцію від 03.08.2018, складену за допомогою системи AUDATEX, містять дані про характер пошкоджень, заподіяних застрахованому транспортному засобу, чіткий опис пошкоджень автомобіля "Toyota Camry", а також відмітку про характер робіт та способів усунення механічних пошкоджень.

Відповідно до звіту від 03.08.2018 №835 про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин автомобіля та ремонтної калькуляції від 03.08.2018 вартість відновлювального ремонту автомобіля "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 66564,41 грн.

Водночас, судом апеляційної інстанції досліджено та встановлено, що АТ "СК "АХА Страхування" при розрахунку розміру страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу у відповідності до умов договору добровільного страхування наземного транспорту від 16.08.2017 №тп285279а7ха визначено на підставі виставленого рахунку СТО та складеної за допомогою системи AUDATEX ремонтної калькуляції від 03.08.2018 ФОП Атапіної Л.В., відповідно до яких вартість ремонту автомобіля "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 58075,62 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначення розміру збитків на підставі ремонтної калькуляції, складеній на основі комп`ютерної програми AUDATEX, не суперечить умовам чинного законодавства про оціночну діяльність, оскільки комп`ютерна програма AUDATEX рекомендована пунктом 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, яка застосовується для визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Відтак, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО з доданою до нього ремонтною калькуляцією, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що при визначенні розміру заподіяної шкоди, що підлягає виплаті відповідачем, як страховиком винної особи, у даному випадку слід виходити із даних щодо вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазначених у документах станції технічного обслуговування (Фізичної особи - підприємця Атапіна Л.В.).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивачем було здійснено розрахунок страхового відшкодування на підставі відповідних документів станції технічного обслуговування та підтверджується ремонтною калькуляцією від 03.08.2018, яка була складена саме за допомогою комп`ютерної програми для складання калькуляцій відновлювального ремонту транспортних засобів AUDATEX, що виключає сумніви щодо невідповідності ремонтно-відновлювальних робіт характеру пошкоджень та їх вартості.

Оскільки будь-яких доказів недостовірності або необ`єктивності інформації відповідних документів станції технічного обслуговування, складених ФОП Атапіною Л.В., або комп`ютерної програми AUDATEX відповідачем до матеріалів справи не надано, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не приймається до уваги посилання відповідача на недостовірність вказаних документів та недоведеність вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі, що наданий позивачем рахунок СТО не визначає розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Таким чином, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у відповідності до положень пунктів 25.11, 25.15 договору добровільного страхування наземного транспорту від 16.08.2017 №тп285279а7ха шляхом перерахування на рахунок СТО - ФОП Атапіна Л.В. у розмірі 54837,57 грн (за вирахуванням встановленої у розділі 10 договору безумовної франшизи у розмірі 0,5% від страхової суми - 3238,05 грн), що підтверджується платіжним дорученням від 06.08.2018 №481935.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник (потерпілий) мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Колегія суддів вважає правомірним посилання апелянта на те, що відповідач як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Для визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу застосовується Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика).

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин; фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників) (пункт 1.6 Методики).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е З - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах №№ 910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16.

Тому, пред`явлення позивачем (особа, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним. Така правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 910/5001/17.

Так, відповідно до пунктів 7.38, 7.39, 7.40 Методики при визначені розміру коефіцієнта зносу КТЗ береться до уваги строк експлуатації останнього, зокрема, 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. Винятками стосовно використання зазначених вимог є: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики; ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики. Якщо під час відновлення були використані нові складники іншої модифікації КТЗ взамін пошкоджених (розукомплектованих), значення процента їх фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю.

Як вже було встановлено судом, у страховому акті від 03.08.2018 № АХА2398111 позивачем на підставі рахунку СТО та розрахунку суми страхового відшкодування була визначена загальна сума страхового відшкодування у розмірі 54837,57 грн. Зі змісту страхового акту вбачається, що коефіцієнт зносу деталей пошкодженого автомобіля у даному випадку не було застосовано; у розрахунку страхового відшкодування, складеного позивачем, визначено коефіцієнт фізичного зносу - 0,00%.

Матеріалами справи підтверджується, що на час дорожньо-транспортної пригоди (17.07.2018) строк експлуатації транспортного засобу (автомобілю "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску) не перевищував семи років, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, а отже, коефіцієнт фізичного зносу застосовано таким, що дорівнює нулю у відповідності до вимог пункту 7.38 Методики.

Відповідно до звіту від 03.08.2018 №835 про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин автомобіля, складеного на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП Шаповаловим В.І. (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 13.10.2016 №777/16) та оцінювачем ОСОБА_4 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 11.11.2006 №4562 та посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача від 07.12.2016 МФ №2785-ПК), вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, пошкодженого внаслідок ДТП 17.07.2018, складає 66 564,41 грн з урахуванням ПДВ на замінні складові частини; коефіцієнт фізичного зносу становить 0,0 (а.с.15-16).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачем додано до матеріалів справи звіт від 27.08.2018 № 023/08/18 про оцінку колісного транспортного засобу, складений на замовлення Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 27.04.2018 № 370/18), відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 55448,03 грн; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу вказаного автомобіля 40524,38 грн; коефіцієнт фізичного зносу становить 0,3622 (а.с. 65-70).

За твердженням апелянта, наявні підстави для застосування коефіцієнту фізичного зносу (0,3622) при розрахунку суми страхового відшкодування на підставі пункту 7.39 Методики, оскільки під час огляду пошкодженого транспортного засобу було виявлено пошкодження, що не пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою 17.07.2018, що підтверджується доданим до звіту актом огляду транспортного засобу від 27.08.2018, зокрема: деформація лівого переднього крила; пошкодження бамперу в лівій частині; видимі пошкодження заднього лівого крила та бампера переднього.

Разом з тим, доводи відповідача про неврахування позивачем при здійсненні розрахунку суми страхового відшкодування коефіцієнту фізичного зносу, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що матеріали справи свідчать, що представником позивача, як страховика, було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу на час скоєння ДТП (17.07.2018) та не зафіксовано пошкоджень, що не пов`язані з ДТП; у протоколах огляду транспортного засобу від 17.07.2018, складених як представником АТ "СК "АХА Страхування" так й суб`єктом оціночної діяльності під час складання звіту від 03.08.2018 №835, відсутні відповідні обставини (а.с. 18-19, 28).

Водночас, відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Матеріали справи не містять доказів, що апелянт відповідно до вимог закону скористався своїм правом протягом десяти днів, щоб направити представника для оцінки розміру збитку автомобіля "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1 , тоді як виготовлений на замовлення відповідача звіт складений за результатами проведеного огляду складений більше ніж через місяць (27.08.2018).

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження обставин щодо пошкодження автомобіля та проведення його ремонту до настання спірного ДТП, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем не доведено необхідність застосування у даному випадку при розрахунку вартості відновлювального ремонту автомобіля коефіцієнта фізичного зносу у розмірі 0,3622.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту звіту від 27.08.2018 № 023/08/18 вбачається, що строк використання звіту становить 6 місяців, тоді як відповідачем використаний цей звіт для розрахунку страхового відшкодування та складання акту про страховий випадок лише 18.07.2019, а в якості доказів на підтвердження розміру коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу подано до суду 30.12.2020.

Крім того, як було наведено вище, положеннями Методики встановлено, що коефіцієнт фізичного зносу нараховується лише на вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, а не на весь автомобіль. При цьому, положеннями Методики не передбачено застосування коефіцієнту фізичного зносу до деталей, які були використані для ремонту автомобіля, які вже були у користуванні та ремонті, а лише надано вказівки, як оцінювати транспортний засіб та його складники, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, зі спливом часу, оскільки Методика лише встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Проте, відповідачем не надано доказів того, що під час розрахунку вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу застосовано коефіцієнт фізичного зносу лише до тих складників, пошкодження яких начебто встановлено під час огляду транспортного засобу 27.08.2018 та які не пов`язані зі спірною дорожньо-транспортною пригодою, однак були замінені під час відновлювального ремонту автомобіля "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_1 ; не доведено, що до деталей, які були використані для відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу, не було застосовано коефіцієнту фізичного зносу (тобто, заміни складових частин на нові), а вартість використаних у ремонті деталей, є такою ж, або більшою, ніж вартість таких нових деталей.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що під час розрахунку відновлювального ремонту транспортного засобу у звіті від 27.08.2018 № 023/08/18 про оцінку колісного транспортного засобу було застосовано коефіцієнт фізичного зносу до вартості усіх складових частин, що підлягають заміні під час ремонту (без урахування заміни складових частин, відомостей щодо пошкодження яких до спірної ДТП та як наслідок втрати вартості відстуні), колегія суддів вважає, що результати такого звіту не відображають реальної вартості матеріального збитку, у зв`язку з чим даний висновок не є допустимим та достовірним доказом у справі.

З огляду на викладене, матеріалами справи не підтверджується обґрунтованість застосування Товариством з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" при розрахунку суми страхового відшкодування коефіцієнта фізичного зносу 0,3622, оскільки строк експлуатації пошкодженого легкового автомобіля на момент ДТП менше 7 років.

За встановлених обставин, з урахуванням статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", апеляційний господарський суд вважає, що за відсутності відповідних доказів наданих у підтвердження своїх заперечень, коефіцієнт фізичного зносу у даному випадку дорівнює нулю, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, правильно застосував до спірних правовідносин положення пункту 36.2. статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" та дійшов вірного висновку про те, що розмір шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у спірних правовідносинах, має визначатися без урахування податку на додану вартість.

Згідно з абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, вартість ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість виплачується страховою компанією винної сторони або стягується судом після дослідження обставин чи є надавач послуг з ремонту автомобіля, який був пошкоджений під час дорожньо-транспортної пригоди з вини іншої особи, платником податку на додану вартість.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що розрахунок страхового відшкодування було здійснено позивачем на підставі рахунку-фактури Фізичної особи-підприємця Атапіної Л.В., в якому визначено суму ремонту автомобіля без зазначення суми ПДВ, та виплатив страхове відшкодування саме на рахунок СТО Фізичної особи-підприємця Атапіної Л.В. для здійснення відновлювального ремонту пошкодженого під час ДТП автомобіля згідно платіжного доручення від 06.08.2018 № 48193, відповідно до якого страхове відшкодування було сплачено без ПДВ. Тобто, вказані обставини свідчать про виплату позивачем суми страхового відшкодування без урахування суми визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, що не спростовано відповідачем.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість тверджень відповідача щодо безпідставного включення до такого відшкодування податку на додану вартість без підтверджуючих документів, що СТО є платником податку на додану вартість.

Враховуючи наведені положення законодавства, зважаючи на встановлені у даній справі обставини та докази щодо сплати позивачем страхового відшкодування в розмірі 54837,57 грн (згідно платіжного доручення від 06.08.2018 № 481935), з урахуванням передбаченого полісом АМ3304763 розміру франшизи (1000,00грн) та часткової сплати відповідачем страхового відшкодування у розмірі 32770,32 грн, колегія суддів вважає, правильним висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми виплаченого позивачем страхового відшкодування в розмірі 21067,25 грн.

Наведене свідчить, що доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення в оскаржуваній частині не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування в оскарженій частині.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (вх. № 604 Х/2) без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2021 у справі № 922/3958/20 - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 03.02.2021 у справі № 922/3958/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.04.2021

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя В.В. Лакіза

Суддя О.В. Шевель