РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.04.2021Справа № 910/18734/20

За позовомАкціонерного товариства «Українська залізниця»
доАнтимонопольного комітету України
провизнання недійсним рішення
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

позивача:Оксень А.В.;
відповідача:Грищенко К.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» (надалі - АТ «Українська залізниця») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (надалі - АКУ) про визнання недійсним рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України №35-р/тк від 30.10.2020 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» прийнято з порушенням норм процесуального права та без належного вручення вимог позивачу, у зв`язку з чим АТ «Українська залізниця» вказує на наявність підстав для визнання такого рішення недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 23.12.2020.

29.12.2020 через канцелярію суду від представника АКУ надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на відсутність підстав для визнання рішення №35-р/тк від 30.10.2020 недійсним.

У зв`язку з перебуванням судді Босого В.П. на лікарняному, судове засідання, призначене на 23.12.2020, не відбулося та ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2020 підготовче судове засідання призначено на 25.01.2021.

15.01.2021 до Господарського суду міста Києва від представника АТ «Українська залізниця» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач надав пояснення стосовно викладених у відзиві на позов заперечень, підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Підготовче судове засідання 25.01.2021 було відкладено на 15.02.2021.

29.01.2021 через канцелярію суду від АКУ надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач навів додаткові пояснення з урахуванням наданої позивачем відповіді на відзив, проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В підготовчому судовому засіданні 15.02.2021 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.03.2021.

У зв`язку з перебуванням судді Босого В.П. на лікарняному судове засідання 10.03.2021 не відбулося та ухвалою Господарського суду міста Києва призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 12.04.2021.

Присутній в судовому засіданні представник позивача надав пояснення по суті спору, позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з`явилась, надала пояснення по суті спору, проти позову заперечила та просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В судовому засіданні 12.04.2021 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.10.2020 тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України прийнято рішення №35-р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (надалі - «Рішення»), в якому визнано, що АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Українська залізниця» вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації Антимонопольного комітету України на вимогу Голови Антимонопольного комітету України - державного уповноваженого від 13.06.2019 №143-26.13/01-7609 у встановлений ним строк, у зв`язку з чим накладено штраф у розмірі 54 400,00 грн., а також визнано, що АТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Українська залізниця» вчинило порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації Антимонопольного комітету України на вимогу Голови Антимонопольного комітету України - державного уповноваженого від 15.11.2019 №143-26.13/01-14897 у встановлений ним строк, у зв`язку з чим накладено штраф у розмірі 54 400,00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, підстав для визнання недійсним вказаного рішення.

Зокрема, позивач вказує, що спірне рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, оскільки відповідачем не надіслано позивачу розпорядження про початок розгляду справи №143-26.13/56-19, подання з попередніми висновками у такій справі, а вимоги від 13.06.2019 №143-26.13/01-7609 та 15.11.2019 №143-26.13/01-14897 направлені на адресу філії, а не юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 5 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» унормовано, що Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; розглядати справи про адміністративні правопорушення, приймати постанови та перевіряти їх законність та обґрунтованість; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як визначено статтею 41 Закону України «Про захист економічної конкуренції», а також зазначено і у п. 12 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правил розгляду справ), які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 №5, доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Усні пояснення сторін, третіх осіб, службових чи посадових осіб та громадян, які містять дані, що свідчать про наявність чи відсутність порушення, фіксуються у протоколі.

Пунктом 32 Правил розгляду справ встановлено, що у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені органом Комітету обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення. Під час вирішення питання про накладення штрафу у резолютивній частині рішення вказується розмір штрафу. Резолютивна частина рішення, крім відповідних висновків та зобов`язань, передбачених статтею 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у необхідних випадках має містити вказування на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення.

Відповідно до п. 13-15 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є: неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки; подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки; подання недостовірної інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню.

Згідно п. 13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» у перевірці правильності застосування органами Антимонопольного комітету України пунктів 13 та 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» судам необхідно враховувати, що зазначені органи не обмежені у виборі джерела для отримання інформації, необхідної для виконання їх завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції. Обов`язок з надання інформації передбачено статтею 22 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовному колу цих завдань.

Судам у розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню слід з`ясовувати, чи було повідомлено суб`єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не було надано або надано невчасно.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 частини першої статті 17 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлено, що голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

В абз. 4-5 п. 13.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №5 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» зазначено, що системний аналіз наведених норм свідчить про те, що хоча вони й не містять вичерпного переліку підстав вимагати надання певної інформації, але направлення органом Антимонопольного комітету України відповідного запиту буде правомірним лише у випадку, прямо передбаченому законом.

Наявність таких підстав входить до предмета доказування у справах зі спорів, пов`язаних з визнанням недійсними рішень органів названого Комітету. Відтак, господарські суди у розгляді відповідних справ мають з`ясовувати, зокрема, чи відбувся збір інформації органом Антимонопольного комітету України в межах розгляду заяви або справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, чи мало місце проведення таким органом необхідної перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, Антимонопольний комітет України проводив розслідування у справі №143-26.13/56-19 за ознаками вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «БМЗ» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Промтехцентр» порушення законодавства про захист економічної конкуренції під час проведення філією «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця» торгів на закупівлю - «Запасні частини до тепловозів серії ЧМЕ (5 лотів)» (оголошення №UA-2016-12-01-001035-с) (надалі - Справа).

В рамках розслідування вказаної справи АКУ було направлено позивачу, вимогу про надання інформації від 13.06.2019 №143-26.13/01-7609 (далі - Вимога 1), в якій термін надання відповіді на неї становив 15 календарних днів з дня її отримання.

Одночасно у Вимозі 1 повідомлялося, що відповідно до пунктів 13, 14, 15 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» неподання, подання інформації в неповному обсязі у встановлені терміни та подання недостовірної інформації Комітету є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, за яке передбачена відповідальність згідно зі статтею 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Крім того, у разі відсутності можливості надання запитуваної інформації у визначений вимогою строк не пізніше кінцевої дати для надання відповіді, визначеної у вимозі, позивач мав право звернутися до АКУ з обґрунтованим клопотанням про продовження строку надання інформації на вимогу, із поясненням причин неможливості надання запитуваної інформації у визначений у вимозі термін.

Вимога 1 була отримана позивачем 19.06.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №574 та листом АТ «Укрпошта» №33-Т-18726 від 21.11.2019, а відтак відповідь мала бути надана позивачем не пізніше 04.07.2019.

Відповідь на Вимогу 1 АТ «Українська залізниця» надало АКУ листом №ЦЗВ-20/2271 від 09.08.2019 (вх. №8-01/9276 від 09.08.2019), тобто з порушення встановленого відповідачем строку.

Також, в рамках розслідування справи №143-26.13/56-19 АКУ було направлено позивачу вимогу про надання інформації від 15.11.2019 №143-26.13/01-14897 (надалі - Вимога 2), в якій термін надання відповіді становив 5 календарних днів з дня її отримання.

Одночасно у Вимозі 2 повідомлялося, що відповідно до пунктів 13, 14, 15 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» неподання, подання інформації в неповному обсязі у встановлені терміни та подання недостовірної інформації Комітету є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, за яке передбачена відповідальність згідно зі статтею 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Крім того, у разі відсутності можливості надання запитуваної інформації у визначений вимогою строк не пізніше кінцевої дати для надання відповіді, визначеної у вимозі, позивач мав право звернутися до АКУ з обґрунтованим клопотанням про продовження строку надання інформації на вимогу, із поясненням причин неможливості надання запитуваної інформації у визначений у вимозі термін.

Вимога 2 була отримана позивачем 19.11.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №293 та листом АТ «Укрпошта» №33-П-19466 від 09.12.2019, а відтак відповідь мала бути надана позивачем не пізніше 25.11.2019.

Відповідь на Вимогу 2 АТ «Українська залізниця» надало АКУ листом №ЦЗВ-20/4285 від 10.12.2019 (вх. №8-01/15018 від 13.12.2019), тобто з порушення встановленого відповідачем строку.

При цьому, позивачем не було подано до відповідача будь-яких клопотань про продовження та/або перенесення терміну надання інформації на Вимогу 1 та Вимогу 2.

Згідно п. 13 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

До тверджень позивача про неналежне вручення вимог, зокрема за місцем реєстрації філії «Центр забезпечення виробництва», а не за місцем реєстрації юридичної особи АТ «Українська залізниця», суд відноситься критично виходячи з наступного.

Із змісту Вимоги 1 та Вимоги 2 вбачається, що вони направлялись на адресу філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця», а саме: 03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 11/15, оскільки у Справі досліджувалось питання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції під час проведення торгів на закупівлю - «Запасні частини до тепловозів серії ЧМЕ (5 лотів)» саме філією «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця».

При цьому, листами АТ «Укрпошта» №33-Т-18726 від 21.11.2019 та №33-П-19466 від 09.12.2019 підтверджено, що вказані вимоги отримані уповноваженими представниками філії «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця», що також стверджується сторонами.

Крім того, відповіді на Вимогу 1 та Вимогу 2 були надані саме філією «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця».

Статтею 95 Цивільного кодексу України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Суд зазначає, що у даному випадку направлення Вимоги 1 та Вимоги 2 на адресу місцезнаходження філії «Центр забезпечення виробництва», а не на адресу юридичної особи АТ «Українська залізниця», не є підставою для скасування рішення АКУ, оскільки такі вимоги були отримані уповноваженим представником позивача, при цьому, як вбачається зі змісту вказаних вимог інформація, яка необхідна була відповідачу для розгляду Справи, стосувалась проведення торгів на закупівлю - «Запасні частини до тепловозів серії ЧМЕ (5 лотів)» саме філією «Центр забезпечення виробництва» ПАТ «Українська залізниця».

Відповідно до статті 16 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» державний уповноважений Комітету має право при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Статтею 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання.

Отже, вимога АКУ для філії юридичної особи є обов`язковою, незалежно від суб`єктивного ставлення позивача щодо доцільності надання такої інформації для розгляду справи АКУ філією.

Оскаржуваним рішенням Антимонопольного комітету України №35-р/тк від 30.10.2020 встановлено, що позивачем не надано відповідей на вимоги державного уповноваженого у встановлений строк.

Стосовно твердження позивача про не направлення йому розпорядження про початок розгляду Справи та подання з попередніми висновками у Справі, суд відзначає, що позивач не є стороною у справі №143-26.13/56-19, а також в матеріалах справи відсутні докази залучення його до участі у вказаній справі в якості третьої особи, що свідчить про відсутність у АКУ законодавчо визначеного обов`язку з направлення розпорядження про початок розгляду Справи та подання з попередніми висновками у Справі.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; примусовий поділ суб`єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу; блокування цінних паперів; усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом`якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб`єктів господарювання на конкуренцію; скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону; оприлюднення відповідачем за власні кошти офіційної інформації Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення стосовно рішення, прийнятого у справі про порушення, в тому числі опублікування рішень у повному обсязі (за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, головою територіального відділення інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), у строк і спосіб, визначені цим рішенням або законодавством; закриття провадження у справі.

Суд відзначає, що АКУ діяв у межах наданих повноважень щодо витребування у позивача відповідної інформації, а позивач в свою чергу зобов`язаний був надати таку інформацію у встановлені строки.

Отже, рішення АКУ «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» №35-р/тк від 30.10.2020 прийнято у межах, визначених законом повноважень.

Статтею 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України «Про санкції»; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

На переконання суду, відповідачем дотримано вимоги Закону України «Про захист економічної конкуренції», Правил розгляду справ, які затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, у зв`язку з чим всебічно, повно і об`єктивно розглянуто обставини справи, досліджено подані документи, належним чином проаналізовано відносини сторін.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, викладені в оскаржуваному рішенні висновки відповідача відповідають фактичним обставинам справи АКУ, нормам матеріального права, є законними та обґрунтованими.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 231, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 21.04.2021.

Суддя В.П. Босий