ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 року м.Дніпро Справа № 912/2294/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА-ЛЮКС" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.12.2020 (суддя Коваленко Н.М.)

у справі № 912/2294/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРОПОЛЛІЯ", м. Кропивницький,

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА-ЛЮКС", м. Кропивницький

про визнання недійсними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ТОВ "Метрополлія" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА-ЛЮКС", про визнання недійсними, з моменту прийняття, рішень загальних зборів співвласників квартир ОСББ "Злагода-Люкс" оформлених протоколами загальних зборів співвласників квартир ОСББ "Злагода-Люкс" №2 від 12.07.2016, №3 від 25.03.2017, №4 від 24.02.2018 та №5 від 26.01.2019 в частині прийнятих рішень з питань затвердження розміру внеску на утримання будинку та прибудинкової території для житлових та нежитлових приміщень.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 02.12.2020 позов ТОВ "Метрополлія" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА-ЛЮКС" задоволено у повному обсязі. Визнано недійсними, з моменту прийняття, рішення загальних зборів співвласників квартир ОСББ "Злагода-Люкс", оформлені протоколами загальних зборів співвласників квартир ОСББ "Злагода-Люкс" №2 від 12.07.2016, №3 від 25.03.2017, №4 від 24.02.2018 та №5 від 26.01.2019, в частині прийнятих рішень з питань затвердження розміру внеску на утримання будинку та прибудинкової території для житлових та нежитлових приміщень. Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА-ЛЮКС" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРОПОЛЛІЯ" 8 408 грн. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА-ЛЮКС" подано апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.12.2020 у справі №912/2294/20, згідно якої просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "Метрополлія" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА-ЛЮКС" відмовити у повному обсязі.

До апеляційної скарги заявником також додано клопотання про долучення доказів від 22.12.2020 року (т. 1 а.с. 152-187).

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Наголошує, що судом безпідставно зроблено висновки про необізнаність позивача про рішення загальних зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень ОСББ "ЗЛАГОДА-ЛЮКС", що спростовується встановленими обставинами в рішенні Господарського суду Кіровоградської області від 17.12.2019р. у справі № 912/3221/19, яке набрало законної сили.

За твердженням скаржника, оскаржувані рішення прийняті більшістю співвласників (більш ніж 2/3) і позивачем, всупереч приписам ст. 13, 74 ГПК України, не надано доказів щодо порушень його прав на участь в загальних зборах, які могли б стати підставою для визнання рішень недійсним, чого не було враховано місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення.

Крім того, зазначає про незастосування судом у даних спірних правовідносинах наслідків спливу строку позовної давності до вимог про визнання недійсними рішень загальних зборів співвласників квартир ОСББ "ЗЛАГОДА-ЛЮКС", оформлених протоколами загальних зборів № 2 від 12.07.2016р. та № 3 від 25.03.2017р.

16.01.2021 року до Центрального апеляційного господарського суду надійшов лист Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА-ЛЮКС" № 9 від 14.01.2021р. з копіями документів для їх долучення до матеріалів справи №912/2294/20 (т. 1 а.с. 192-203).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА-ЛЮКС" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.12.2020 у справі №912/2294/20.

27.01.2021 року до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ "Метрополлія" надійшла заява про зобов`язання скаржника направити копію апеляційної скарги та продовження строку для надання відзиву на апеляційну скаргу.

08.02.2021 року до Центрального апеляційного господарського суду від ОСББ "ЗЛАГОДА-ЛЮКС" надійшло клопотання про долучення доказів від 08.02.2021р. (т. 1 а.с. 211-216).

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.02.2021 призначено судове засідання по справі №912/2294/20 на 11.03.2021р. о 16 год. 00 хв.

На підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із перебуванням на лікарняному судді Кузнецова В.О., згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2021, визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Мороза В.Ф., суддів - Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2021 зазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА-ЛЮКС" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.12.2020 у справі №912/2294/20.

У судовому засіданні 11.03.2021 було оголошено перерву до 15.04.2021 на 14:00.

Судове засідання 15.04.2021 року проводилося в режимі відеоконференції, в якому приймали участь представники відповідача (апелянта) та позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.04.2021 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача, в свою чергу, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив суд оскаржуване рішення залишити без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Позивачу згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить нежитлове приміщення в багатоквартирному будинку за адресою: м. Кропивницький, вул. Вокзальна, 26 (колишня вулиця Жовтневої революції), корп. 1, загальною площею 713 кв. м.

У листопаді 2019 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Злагода-Люкс" звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метрополлія" із позовом про стягнення заборгованості по внескам на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 81 964,76 грн.

Зі змісту позовної заяви позивачу стало відомо про те, що рішеннями загальних зборів співвласників квартир ОСББ "Злагода-Люкс", які оформлені протоколами №2 від 12.07.2016, №3 від 25.03.2017, №4 від 24.02.2018 та №5 від 26.01.2019 затверджено розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території для житлових та нежитлових приміщень.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не був повідомлений про вказані рішення, чим було порушено його право на участь в загальних зборах та прийняття рішення з питань порядку денного, зокрема, питання - затвердження розміру внеску на утримання будинку та прибудинкової території для житлових та нежитлових приміщень.

Відтак, вказані рішення загальних зборів ОСББ "Злагода-Люкс" ухвалені з порушенням вимог закону щодо порядку підготовки та проведення загальних зборів, порядку проведення голосування та оформлення результатів голосування та підлягають визнанню недійсними.

Апеляційний господарський суд не погоджується з даними висновками місцевого господарського суду, вважає їх передчасними та зазначає з приводу викладених в апеляційній скарзі доводів наступне.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Згідно п.п. 5 та 8 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Як передбачено ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Діяльність об`єднань і асоціацій регулюється цим Законом, Цивільним, Житловим та Земельним кодексами України, іншими нормативно-правовими актами та статутом об`єднання, асоціації (ст. 3 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Згідно положень ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України. В одному багатоквартирному будинку може бути створено тільки одне об`єднання. Власники квартир та нежитлових приміщень у двох і більше багатоквартирних будинках, об`єднаних спільною прибудинковою територією, елементами благоустрою, обладнанням, інженерною інфраструктурою, можуть створити одне об`єднання.

Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Як передбачено ст. 7 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» статут об`єднання складається відповідно до типового статуту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства.

У відповідності до ст. 14 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник має право: брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному цим Законом і статутом об`єднання; обирати та бути обраним до складу статутних органів об`єднання; знайомитися з протоколами загальних зборів, робити з них виписки; одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання; вимагати від статутних органів захисту своїх прав та дотримання співвласниками правил добросусідства; одержувати в установленому статутом порядку інформацію про діяльність асоціації.

Об`єднання на вимогу співвласника зобов`язане надати йому для ознайомлення всі свої фінансові звіти.

Порядок здійснення прав співвласників визначається законом.

Здійснення співвласником своїх прав не може порушувати права інших власників.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 6 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники мають право: 1) вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; 2) брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника; 3) одержувати інформацію про технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, умови його утримання та експлуатації, витрати на утримання спільного майна багатоквартирного будинку та надходження, отримані від його використання; 4) безоплатно одержувати інформацію про суб`єктів права власності на всі квартири та нежитлові приміщення у багатоквартирному будинку і площу таких квартир та приміщень у порядку і межах, визначених законом; 5) ознайомлюватися з рішеннями (протоколами) зборів співвласників, листками опитування, робити з них копії; 6) на відшкодування винною особою збитків, завданих спільному майну багатоквартирного будинку, у розмірі, що відповідає частці кожного співвласника; 7) інші права, визначені законом.

Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

За приписами ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; використовувати приміщення за призначенням, дотримуватися правил користування приміщеннями; забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення; забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; дотримуватися вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; відшкодовувати збитки, заподіяні майну інших співвласників; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням; запобігати псуванню спільного майна, інформувати органи управління об`єднання про пошкодження та вихід з ладу технічного обладнання; дотримуватися чистоти у місцях загального користування та тиші згідно з вимогами, встановленими законодавством.

Статутом об`єднання можуть бути встановлені інші обов`язки співвласників.

За приписами ч. 1 та 2 ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники зобов`язані: 1) забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; 2) забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; 3) використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням; 4) додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; 5) виконувати рішення зборів співвласників; 6) забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; 7) відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників та спільному майну багатоквартирного будинку; 8) додержуватися чистоти в місцях загального користування і тиші згідно з вимогами законодавства; 9) забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом; 10) своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку) (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до положень п. 1.1. Статуту ОСББ "Злагода-Люкс", затвердженого протоколом загальних зборів співвласників ОСББ "Злагода-Люкс" № 1 від 16.04.2016р., об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Злагода-Люкс" створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків № 22, 24, 26 корпус 1, 26 корпус 2, що розташовані за місцезнаходженням: Кіровоградська область, м. Кіровоград, вулиця Вокзальна, відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (т. 1 а.с. 62-67).

Постановою Верховної Ради України «Про приведення назви міста Кіровоград Кіровоградської області у відповідність із вимогами Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" №1468-VIII від 14.07.2016 було перейменовано місто Кіровоград Кіровоградської області на місто Кропивницький.

Протоколом загальних зборів співвласників ОСББ "Злагода-Люкс" № 8 від 26.01.2019р. було затверджено нову редакцію Статуту ОСББ "Злагода-Люкс", відповідно до п. 1.1. якого об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Злагода-Люкс" створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків № 22, 24, 26 корпус 1, 26 корпус 2, що розташовані за місцезнаходженням: м. Кропивницький, вулиця Вокзальна, відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (т. 1 а.с. 68-74).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" повідомлення про дату та місце проведення зборів співвласників має бути вручено не пізніше ніж за 10 днів до дати проведення зборів у письмовій формі кожному співвласникові під розписку або шляхом поштового відправлення рекомендованим листом на адресу квартири або нежитлового приміщення, що належить співвласнику в цьому багатоквартирному будинку.

Пунктом 3.6. Статуту ОСББ "Злагода-Люкс", затвердженого протоколом загальних зборів співвласників ОСББ "Злагода-Люкс" № 1 від 16.04.2016р., визначено, що загальні збори скликаються і проводяться головою правління об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників.

Правління (ініціативна група) не менше ніж за 14 днів до дати проведення зборів вручає кожному співвласників під розписку або направляє рекомендованим листом на адресу квартири або нежитлового приміщення, що належить співвласнику в будинку письмове повідомлення про проведення загальних зборів або повідомляє співвласників про проведення загальних зборів шляхом розміщення відповідних оголошень на інформаційних дошках біля/в кожного під`їзду. У повідомленні про проведення загальних зборів зазначається з чиєї ініціативи скликаються збори, місце і час проведення, проект порядку денного.

З матеріалів справи вбачається, що рішеннями загальних зборів співвласників квартир ОСББ "Злагода-Люкс", які оформлені протоколами №2 від 12.07.2016, №3 від 25.03.2017, №4 від 24.02.2018 та №5 від 26.01.2019 затверджено розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території для житлових та нежитлових приміщень.

Згідно з положеннями статті 2 Господарського процесуального кодексу України та статей 15, 16 Цивільного кодексу України підставою для захисту прав (охоронюваних законом інтересів) є його порушення, невизнання або оспорення. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до ст. 275 Цивільного кодексу України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи може бути невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства (правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 20.02.2018р. у справі № 925/706/17, від 27.02.2018р. у справі № 918/92/17, від 18.04.2018р. у справі № 912/2562/16, від 24.10.2019р. у справі № 927/807/18).

За приписами ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Необізнаність учасника товариства про конкретні дату, час, місце проведення та порядок денний загальних зборів може перешкодити співвласнику будинку реалізувати його право на участь в управлінні багатоквартирним будинком шляхом участі у відповідних зборах, голосування з питань порядку денного, підписання протоколу зборів тощо. Неповідомлений співвласник будинку позбавляється можливості володіти об`єктивною інформацією, що стосується управління будинком.

Недотримання ініціативною групою встановленого законом порядку повідомлення співвласників будинку, зокрема позивача, про скликання загальних зборів порушує права позивача на добровільне волевиявлення та висловлення своєї думки з приводу діяльності відповідача, які є суттєвими та могли потенційно вплинути на результати голосування, а позивач як співвласник будинку позбавляється можливості реалізувати свої права та здійснити вплив на результати голосування. (правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 15.10.2020 у справі №922/2575/19)

Позивач оскаржує рішення загальних зборів співвласників квартир ОСББ "Злагода-Люкс", які оформлені протоколами №2 від 12.07.2016, №3 від 25.03.2017, №4 від 24.02.2018 та №5 від 26.01.2019 з огляду на не здійснення ОСББ "Злагода-Люкс" повідомлення про дату та місце проведення загальних зборів співвласників квартир ОСББ "Злагода-Люкс" в період з 2016 року по 2020 рік, посилаючись на те, що йому не було вручено під розписку або направлено шляхом поштового відправлення рекомендованим листом на адресу нежитлового приміщення відповідні повідомлення про проведення зборів.

З цього приводу суд першої інстанції зазначив, що дані обставини досліджувались господарським судом Кіровоградської області у справі №912/3221/19, де рішенням від 16.01.2020, яке набрало законної сили, суд встановив, що пункти 3.6. та 3.8. Статуту об`єднання, вказують на належне повідомленням співвласника про скликання загальних зборів співвласників та про прийняття ними рішення шляхом розміщення їх тексту в місцях загального користування будинку, що було зроблено відповідачем по справі (абзац 9 сторінки 5 рішення суду).

Однак, вказані доводи відповідача не є беззаперечними, позаяк, відповідачем не надано суду жодного належного, допустимого, достовірного чи вірогідного доказу: фото, відео чи іншої фіксації розміщення відповідних оголошень на інформаційних дошках біля/в кожного під`їзду; вручення позивачу під розписку або направлення рекомендованим листом на адресу нежитлового приміщення, що належить позивачу в будинку, письмового повідомлення про проведення загальних зборів, а також доказів оприлюднення рішення загальних зборів шляхом розміщення його тексту в місцях загального користування будинку, тощо.

Крім цього, предметом дослідження та спору у справі №912/3221/19 не було належність повідомленням співвласника про скликання загальних зборів співвласників та про прийняті ними рішення. Відповідно обставина, встановлена у рішенні суду від 16.01.2020 у справі №912/3221/19, не має преюдиційного значення під час розгляду даного спору.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками господарського суду та вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 18.12.2019р. у справі № 761/29966/16-ц зробив правовий висновок про те, що преюдиція при встановленні фактів судовим рішенням у іншій справі має місце лише тоді, коли в у ній брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Отже, законодавство визнає преюдиційними тільки фактичні обставини справи (факти), установлені судом в результаті оцінки доказів, що знайшли відображення в тексті судового рішення. Преюдиційне значення можуть мати лише факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені в резолютивній частині рішення. Тому не мають преюдиційного значення правова кваліфікація встановлених судом обставин, оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж самі особи, які брали участь у попередній справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.02.2020 по справі №904/8484/16 та по справі №904/7905/16 від 03.03.2020.

Таким чином, з огляду на те, що у справі №912/3221/19 приймали участь ті ж самі особи, що й у даній справі № 912/2294/20 (ОСББ "Злагода-Люкс" та ТОВ «Метрополлія»), а в рішенні господарського суду Кіровоградської області від 16.01.2020 року у справі №912/3221/19, яке набрало законної сили, суд встановив, що пункти 3.6. та 3.8. Статуту об`єднання, вказують на належне повідомленням співвласника про скликання загальних зборів співвласників та про прийняття ними рішення шляхом розміщення їх тексту в місцях загального користування будинку, що було зроблено відповідачем по справі, то вказані обставини є преюдиційними та не потребують доказування (т. 1 а.с. 144-147).

Судом першої інстанції було не враховано наведене та помилково зроблено висновок про необхідність надання відповідачем доказів повідомлення позивача про проведення загальних зборів, на яких приймалися спірні рішення.

У зв`язку з чим, відповідачем (апелянтом) було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи доказів під час перегляду справи в апеляційному порядку.

До даного клопотання було долучено у засвідчених копіях, зокрема: повідомлення про проведення загальних зборів співвласників ОСББ "Злагода-Люкс" 12.07.2016 року; Протокол № 1 від 30.04.2016р.; повідомлення від 26.07.2016р.; відповідь генерального директора ТОВ «Метрополлія» Волканової І.С. від 18.12.2017р.; лист від 02.12.2016р. з відміткою про відмову генерального директора ТОВ «Метрополлія» Волканової І.С. від підпису про ознайомлення; повідомлення від 03.03.2017р. про проведення загальних зборів співвласників ОСББ "Злагода-Люкс" 25.03.2017 року; лист від 23.01.2018р.; відповідь генерального директора ТОВ «Метрополлія» від 23.01.2018р.; лист генерального директора ТОВ «Метрополлія» від 19.02.2018р.; повідомлення № 9 від 08.02.2018р. про проведення загальних зборів співвласників ОСББ "Злагода-Люкс" 24.02.2018 року з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення повідомлення № 8 від 04.01.2019р. про проведення загальних зборів співвласників ОСББ "Злагода-Люкс" 26.01.2019 року з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення; Акт № 1 вилучення для знищення документів, не внесених до національного архівного фонду від 27.01.2020р.; Акт № 2 вилучення для знищення документів, не внесених до національного архівного фонду від 27.01.2020р. (т. 1 а.с. 155-186); а також: лист ОСББ "Злагода-Люкс" від 14.12.2017 року до генерального директора ТОВ «Метрополлія»; відповідь генерального директора ТОВ «Метрополлія» від 22.01.2018р.; докази відправлення та вручення листів ОСББ "Злагода-Люкс" від 24.01.2018р. та від 09.02.2018р. до генерального директора ТОВ «Метрополлія» (квитанція відділення поштового зв`язку, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення) (т. 1 а.с. 192-202).

Обгрунтовуючи неможливість подання зазначених доказів в суді першої інстанції заявник зазначив, що керуючись положеннями ч. 4 ст. 75 ГПК України, вважав обставини повідомлення позивача про проведення загальних зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень ОСББ "Злагода-Люкс", на яких приймалися спірні рішення, преюдиційними, та такими, що не потребують додаткового підтвердження доказами.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. ст. 73 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши вказане клопотання та долучені до нього документи, колегія суддів приходить до висновку про поважність причин неподання зазначених доказів до суду першої інстанції та наявність обгрунтованих підстав для його задоволення та приєднання вказаних доказів до матеріалів справи. Таким чином, обставини належного повідомлення та обізнаності ТОВ «Метрополлія» про проведення загальних зборів співвласників житлових та нежитлових приміщень ОСББ "Злагода-Люкс", на яких приймалися спірні рішення, підтверджуються чинним рішенням господарського суду Кіровоградської області від 16.01.2020 року у справі №912/3221/19 та листуванням між сторонами, що зафіксовано в листах та повідомленнях, наданих апелянтом суду.

Апеляційний суд наголошує, що обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відтак на позивача покладений обов`язок обгрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

За змістом ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці використовує принципи «баланс ймовірностей» або «розумна ступінь достовірності» (balance of probabilities) та «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt) для оцінки обставин справи та доказів (див. рішення BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 р.).

Верховний Суд в постанові від 27.11.2018 р. у справі № 914/2505/17 зазначив, що принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Аналізуючи викладене, апеляційний суд констатує, що доказування не може мати абстрактне значення та грунтуватися на припущеннях, а відповідні обставини, на які посилаються або заперечують сторони, мають бути підтверджені або спростовані поданими ними до суду належними доказами.

Встановлені обставини справи, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, спростовують твердження позивача про порушення його права на участь в загальних зборах співвласників житлових та нежитлових приміщень ОСББ "Злагода-Люкс".

Що стосується доводів ТОВ «Метрополлія» про порушення права на голосування при прийнятті рішень, якими було покладено на підприємство обов`язок по сплаті платежів на утримання нежитлових приміщень, колегія суддів зауважує таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" рішення вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 75 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку.

Частиною 7 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що рішення зборів співвласників оформляється протоколом (бланк протоколу затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 25.08.2015 №203 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 08.09.2015 за №1083/27528), який підписується усіма співвласниками (їх представниками), які взяли участь у зборах, кожен з яких ставить підпис під відповідним варіантом голосування ("за", "проти", "утримався"), за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики.

У протоколі обов`язково зазначається така інформація про співвласників (їх представників), які взяли участь у зборах співвласників: прізвище, ім`я, по батькові співвласника, документ, що підтверджує право власності на квартиру або нежитлове приміщення, номер квартири або нежитлового приміщення, загальна площа квартири або нежитлового приміщення, документ, що надає повноваження на голосування від імені співвласника (для представника).

Згідно ч. 8 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" якщо під час проведення зборів співвласників для прийняття рішення не набрано встановленої частиною шостою цієї статті кількості голосів "за" або "проти", проводиться письмове опитування співвласників, які не голосували на зборах. Письмове опитування співвласників проводиться протягом 15 календарних днів з дати проведення зборів співвласників. Якщо протягом цього строку необхідної кількості голосів "за" не набрано, рішення вважаються неприйнятими.

Письмове опитування співвласників проводиться ініціативною групою та іншими співвласниками за бажанням.

Письмове опитування може проводитися щодо одного або декількох питань одночасно. Питання - це текст, у якому викладається пропозиція у вигляді резолюції, щодо якої учаснику опитування пропонується відповісти "за", "проти" або "утримався". Питання повинно мати чітке і зрозуміле формулювання, що не допускає різних тлумачень.

Письмове опитування співвласників проводиться шляхом власноручного заповнення ними листків опитування, в яких зазначаються день опитування, прізвище, ім`я, по батькові співвласника, документ, що підтверджує право власності на квартиру або нежитлове приміщення, номер квартири або нежитлового приміщення, загальна площа квартири або нежитлового приміщення, документ. що надає повноваження на голосування від імені співвласника (для представників), відповідь співвласника на питання "так", "ні" або "утримався", особистий підпис співвласника та особи, яка проводила опитування.

Голосування від імені співвласника представником здійснюється в порядку представництва згідно з вимогами цивільного законодавства. Кожен співвласник, який має право голосу, може реалізувати це право під час проведення такого опитування лише один раз з одного питання.

Забороняється в процесі проведення письмового опитування співвласників примушувати їх до голосування за або проти прийняття відповідного рішення чи винагороджувати їх за це в будь-якій формі.

За результатами підрахунку результатів письмового опитування співвласників особи, які проводили письмове опитування, вносять його результати до протоколу зборів та підводять загальні підсумки голосування щодо всіх питань. Під час підрахунку голосів враховуються і голоси, подані на зборах співвласників, і голоси співвласників, отримані під час проведення письмового опитування.

Листки письмового опитування співвласників пронумеровуються, прошнуровуються та додаються до відповідного протоколу зборів.

Відповідно до ч. 10 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" повідомлення про рішення, прийняте зборами співвласників, не пізніше 10 днів після його прийняття надається в письмовій формі кожному співвласнику під розписку або шляхом поштового відправлення рекомендованим листом на адресу квартири або нежитлового приміщення, що належить співвласнику в цьому багатоквартирному будинку.

Як встановлено п. 3.7. Статуту ОСББ "Злагода-Люкс", затвердженого протоколом загальних зборів співвласників ОСББ "Злагода-Люкс" № 1 від 16.04.2016р., кожний співвласник (його представник) під час голосування має кількість голосів пропорційну до частки загальної площі квартири або нежитлового приміщення співвласників у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у будинку. Якщо одна особа є власником квартир (квартири) та/або нежитлових приміщень, загальна площа яких становить більш як 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень будинку, кожний співвласник має один голос незалежно від кількості та площі квартир або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Загальні збори можуть встановити інший порядок визначення кількості голосів, що належать кожному співвласнику загальних зборів.

Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосували співвласники (представники), які разом мають більше половини від загальної кількості голосів співвласників.

Рішення про визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядок управління та користування спільним майном, передачу у користування фізичним і юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного будинку або зведення господарських споруд вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як дві третини загальної кількості усіх співвласників, а у разі якщо статутом не передбачено прийняття таких рішень, - більшістю голосів. З інших питань рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості співвласників.

Рішення загальних зборів мають вищу юридичну силу.

Рішення загальних зборів оприлюднюється шляхом розміщення його тексту в місцях загального користування будинку.

Співвласники мають право знайомитися з рішеннями (протоколами) загальних зборів, затвердженими такими рішеннями документами та за власний рахунок робити з них копії та виписки.

Колегія суддів наголошує, що вирішуючи спір по суті, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2019 року у справі № 525/505/16-ц).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2019р. у справі № 922/1500/18 та від 31.10.2019р. у справі № 916/1134/18.

Пунктом 1 рішень загальних зборів співвласників квартир та нежитлових приміщень ОСББ "Злагода-Люкс", оформлених протоколами № 2 від 12.07.2016, №3 від 25.03.2017, №4 від 24.02.2018 та №5 від 26.01.2019, було вирішено, що кожний співвласник під час голосування на зборах, має один голос незалежно від площі та кількості квартир та нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Рішення вважаються прийнятими, якщо за них проголосували співвласники (їхні представники), які разом мають більше половини від загальної кількості голосів співвласників житлових та нежитлових приміщень (т. 1 а.с. 75-95).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з моменту державної реєстрації 24.05.2016р., до складу ОСББ "Злагода-Люкс" () входять 368 фізичних та юридичних осіб співвласників багатоквартирного будинку.

При цьому, як вбачається зі змісту спірних рішень, зокрема в частині затвердження розмірів внесків на утримання будинків та прибудинкової території, за вказані рішення проголосувало більш, ніж 2/3 від загальної кількості усіх співвласників квартир та нежитлових приміщень ОСББ "Злагода-Люкс": згідно протоколу № 2 від 12.07.2016р. по другому питанню порядку денного 245 голосів «за»; згідно протоколу № 3 від 25.03.2017р. по 10 питанню порядку денного 260 голосів «за»; згідно протоколу № 4 від 24.02.2018р. по 7 питанню порядку денного 287 голосів «за»; згідно протоколу № 5 від 26.01.2019р. по 7 питанню порядку денного 328 голосів «за».

Як вже було зазначено, позивачу згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить нежитлове приміщення в багатоквартирному будинку за адресою: м. Кропивницький, вул. Вокзальна, 26 (колишня вулиця Жовтневої революції), корп. 1, загальною площею 713 кв. м.

Таким чином, не участь ТОВ «Метрополлія» у голосуванні на загальних зборах співвласників квартир та нежитлових приміщень ОСББ "Злагода-Люкс" при вирішенні питань щодо затвердження розмірів внесків на утримання будинків та прибудинкової території за 2016-2019 роки не мало вирішального впливу на результат та не могло обумовлювати прийняття інших рішень з даних питань.

З огляду на все вищевикладене, рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.12.2020 підлягає скасуванню у зв`язку з неповним встановленням обставин, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи.

Згідно з ч.ч. 1,2,5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Стосовно аргументів скаржника про те, що судом не було застосовано наслідки спливу строку позовної давності до вимог позивача про визнання недійсними рішень загальних зборів співвласників квартир ОСББ "ЗЛАГОДА-ЛЮКС", оформлених протоколами загальних зборів № 2 від 12.07.2016р. та № 3 від 25.03.2017р.

Згідно ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 256 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як передбачено ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме:

1) забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та

2) запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Високий суд, також вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме:

1) забезпеченню юридичної визначеності та остаточності;

2) захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень (п.137 рішення від 09.01.2013 року за заявою № 21722/11 у справі «Волков проти України»).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУ).

Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові ВСУ від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Між тим, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. При цьому, правило ч. 1 ст. 261 ЦКУ містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Аналогічні правові позиції Верховного Суду України викладені у справах №6-2469цс16 від 16.11.2016 року; №6-832цс15 від 28.09.2016 року; №6-2165цс15 від 14.09.2016 року; №6-152цс14 від 29.10.2014 року; №6-1503цс16 від 21.12.2016 року; №6-3029цс16 від 8.06.2016 року.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Зазначена правова позиція викладена у постанові ВСУ від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16, Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВСУ від 07 листопада 2018 року (справа № 0907/2-7453/2011, провадження № 61-6321св18), Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 серпня 2018 року (справа № 288/1361/15-ц, провадження № 61-4212св18).

Більше того, 22.03.2017 р. розглядаючи справу № 6-3063цс16 ВСУ підтвердив правовий висновок викладений у постановах від 4 лютого, 18 березня, 24 червня 2015 року, 17 лютого 2016 року про те, що без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, адже можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Враховуючи той факт, що Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності… заява про її застосування може бути викладена у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 09.04.2019 по справі №912/1104/18 та підтримана в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 вересня 2019 року по справі № 904/4342/18).

За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Враховуючи те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та відмову у позові через необґрунтованість останнього, внаслідок не доведення позивачем порушення його прав, то положення ч. 4 ст. 267 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Принцип справедливості судового розгляду в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що: «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).

Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).

Так як апеляційну скаргу задоволено, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд відповідно змінює розподіл судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: судовий збір в розмірі 8 408,00 грн. за подання позову покладається на позивача, а за подачу апеляційної скарги: судовий збір в розмірі 12 612,00 грн. підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА-ЛЮКС" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.12.2020 у справі №912/2294/20 задовольнити.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.12.2020 у справі №912/2294/20 скасувати.

Ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 8 408,00 грн. покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТРОПОЛЛІЯ".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРОПОЛЛІЯ" (код ЄДР 33372376, вул. Вокзальна, 26, корп. 1, м. Кропивницький, 25013) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЗЛАГОДА-ЛЮКС" (код ЄДР 40502380, вул. Вокзальна, 26, корп. 2, м. Кропивницький, 25002) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 12 612,00 грн., про що видати наказ.

Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Кіровоградської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.04.2021

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль