РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.03.2021Справа № 910/4160/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М.,при секретарі судового засідання Стеренчук М.О., розглянувши в порядку загального провадження матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" вул. Назарівська,3, м. Київ, 01032

до Державного підприємства "Гарантований покупець" вул. Симона Петлюри, 27, м. Київ, 01032

треті особи, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1. Національна комісія, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг

2. Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 3 360 209 001,13 грн.

Представники сторін:

Від позивача: Майданович Д.В.;

Від позивача: Пересада Б.О.;

Від відповідача: Левченко Д.Ю.;

Від відповідача: Коваль О.С.;

Від третьої особи: 1 не з`явилися;

Від третьої особи: 2 не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 3 036 763 287,68 грн., а саме 2 951 777 452,66 грн. основного боргу, 29 301 656,37 грн. пені, 49 683 270,09 грн. штрафу, 6 000 908,56 грн. процентів річних.

Окрім цього позивач просить суд на підставі ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначити в рішенні про нарахування пені та трьох процентів річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 року № 483 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії" між сторонами Договору купівлі - продажу електричної енергії № 65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 року (далі - Договір) та Додаткових угод до нього № 11/76/01/20 від 30.01.2020 року та № 14/203/01/20 від 14.02.2020 року (далі - Додаткові угоди № 11 та № 14) в частині своєчасної та повної оплати проданої позивачем електричної енергії, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої ДП "НАЕК "Енергоатом" нараховані пеня, штраф та проценти річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4084/20, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, а також ціну позову, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 13.05.2020 року.

Судом доведено до відома сторін, що до початку судового засідання 13.05.2020 року через канцелярію суду 15.04.2020 року від відповідача надійшло клопотання № 15/857 від 10.04.2020 року про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву; 24.04.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 15/922 від 21.04.2020 року, в якому останній заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем невірно здійснено розрахунок заборгованості, не враховані всі здійснені відповідачем оплати та невірно здійснене зарахування прийнятих в погашення заборгованості за Договором оплат, а також відсутні правові підстави для нарахування пені, штрафу та процентів річних, позаяк визначений позивачем порядок оплати за Додатковими договорами суперечить умовам самого Договору та не відповідає специфіці відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2020 року за клопотанням відповідача відкладено підготовче засідання на 10.06.2020 року.

У судових засіданнях 10.06.2020 року та 25.06.2020 року судом протокольними ухвалами оголошено перерви в підготовчих засіданнях до 25.06.2020 року та 02.07.2020 року відповідно.

Також до початку судового засідання 10.06.2020 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява № 5806/50 від 13.05.2020 року про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній зазначає про здійснення відповідачем 20.03.2020 року після подання позову сплати позивачу грошових коштів в сумі 46 025 000,00 грн. (з ПДВ) за додатковою угодою № 11 та в сумі 3 975 000,00 грн. (з ПДВ) за Додатковою угодою № 14, в зв`язку з чим позивач на підставі п.6.4, 6.5 Договору та ст.534 ЦК України здійснив зарахування платежу в розмірі 46 025 000,00 грн. та в розмірі 3 975 000,00 грн., про що повідомив відповідача повідомленням № 50-04/351 від 24.03.2020 року.

Отже, за твердженням позивача 20.03.2020 року відповідачем погашено частину пені в сумі 28 613 319,29 грн. та частину штрафу в розмірі 17 411 680,71 грн. за Додатковою угодою № 11 та частину пені в сумі 688 337,07 грн. та 3 286 662,93 грн. заборгованості за електричну енергію згідно Додаткової угоди № 14.

Водночас позивачем донараховано відповідачу за період з 17.03.2020 року по 08.05.2020 року за Додатковими угодами № 11 та № 14 пеню, проценти річних, інфляційні втрати та штраф.

Таким чином, сума заявлена позивачем в даному позові до стягнення за Додатковою угодою № 11 становить 2 879 191 967,42 грн. основного боргу, 78 666 447,20 грн. пені, 184 131 757,00 грн. штрафу, 18 402 177,34 грн. 3% річних, 20 887 218,46 грн. інфляційних втрат; за Додатковою угодою № 14: 69 298 822,31 грн. основного боргу, 1 900 594, 42 грн. пені, 5 004 212,00 грн. штрафу, 408 826,14 грн. 3% річних, 580 683,88 грн. інфляційних втрат.

Позивачем у вказаній заяві зазначено також про наявність укладеного між сторонами договору купівлі - продажу електричної енергії № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 та для періоду постачання 01.03.2020 року - 31.03.2020 року - Додаткову угоду № 1/321/01/20 від 27.02.2020 року, за якою просить стягнути з відповідача 175 470 109,58 грн. основного боргу, 76 708,24 грн. пені, 2 398 265,77 грн. процентів річних, а також за додатковою угодою № 3/543/01/20 від 20.03.2020 року щодо періоду постачання 01.04.2020 року - 30.04.2020 року просить суд стягнути 2 109 970 617,60 грн. основного боргу, 690 847,94 грн. пені, 1 350 201,07 грн. процентів річних.

Окрім цього позивач просить суд на підставі ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначити в рішенні про нарахування пені та трьох процентів до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Також 21.05.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив № 50-08/645 від 08.05.2020 року разом з доказами направлення на адресу відповідача, яка судом долучена до матеріалів справи.

Від позивача 27.05.2020 року через канцелярію суду надійшла заява № 6408/50 від 25.05.2020 року про зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог, в якій окрім аналогічного попередній заяві викладення обставин погашення заборгованості та зарахування коштів за Додатковими угодами № 11 та № 14 позивач зазначає про здійснення донарахування відповідачу за період з 17.03.2020 року по 15.05.2020 року за Додатковою угодою № 11: 89 994 415,59 грн. пені, 14 631 959,18 грн. процентів річних, 151 860 167,62 грн. штрафу, а також 44 087 851,95 грн. втрат від інфляції за період 11.02.2020 року - 30.04.2020 року, за Додатковою угодою № 14: 2 173 245,51 грн. пені, 353 251,94 грн. процентів річних, 1 166 013,24 грн. втрат від інфляції та 5 004 212,00 грн. штрафу.

Окрім цього, аналогічно попередній заяві про збільшення розміру позовних вимог позивач зазначає про наявність укладеного між сторонами Договору купівлі - продажу електричної енергії № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 та для періоду постачання 01.03.2020 року - 31.03.2020 року - Додаткової угоди № 1/321/01/20 від 27.02.2020 року, для періоду постачання 01.04.2020 року - 30.04.2020 року - Додаткової угоди № 3/543/01/20 від 20.03.2020 року, та наявність заборгованості за вказаними правочинами,в зв`язку з чим позивачем нараховано пеню, проценти річних, штраф та додатково втрати від інфляції за період з 28.03.2020 року по 15.05.2020 року.

Таким чином, у зв`язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості за електричну енергію, куплену в періоді постачання 01.02.2020 - 29.02.2020, виникненні додаткової заборгованості за електричну енергію, куплену в періоді постачання 01.03.2020 - 31.03.2020 та у періоді постачання 01.04.2020 - 30.04.2020, зважаючи на виникнення підстав для донарахування пені, процентів річних, штрафу та інфляційних втрат з прострочення грошового зобов`язання, позивач збільшує позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача за Додатковою угодою № 11: 2 879 191 967,42 грн. основного боргу, 89 994 415,59 грн. пені, 184 131 757,00 грн. штрафу, 20 526 171,41 грн. 3% річних, 44 087 851,95 грн. інфляційних втрат; за Додатковою угодою № 14: 69 298 822,31 грн. основного боргу, 2 173 245,51 грн. пені, 5 004 212,00 грн. штрафу, 459 948,26 грн. 3% річних, 1 166 013,24 грн. інфляційних втрат, а також за Додатковою угодою № 1: 2 424 795,58 грн. процентів річних та 8 185 623,45 грн. втрат від інфляції; за Додатковою угодою № 3: 2 026 550 072,22 грн. основного боргу, 1 771 847,05 грн. пені, 2 893 061,27 грн. процентів річних.

Також позивач просить суд на підставі ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначити в рішенні про нарахування пені та трьох процентів до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Заява судом долучена до матеріалів справи.

Від позивача 10.06.2020 року через канцелярію суду надійшла заява № 50-08/808 від 10.06.2020 року про збільшення розміру позовних вимог, в якій окрім аналогічних попереднім двом заявам позивача останнім викладено обставини погашення заборгованості відповідачем, зарахування коштів та донарахування пені, процентів річних, штрафу та втрат від інфляції, зазначається про донарахування відповідачу за період з 18.05.2020 року по 10.06.2020 року за Додатковою угодою № 11: 30 207 915,72 грн. пені, 5 663 984,20 грн. процентів річних; за Додатковою угодою № 14: 727 069,61 грн. пені, 136 325,55 грн. процентів річних, 1 139 509,59 грн. втрат від інфляції; а також зазначається про наявність заборгованості за Додатковими угодами № 1 та № 3 до Договору купівлі - продажу електричної енергії № 65-150-SD-20-00068/320/01/20.

Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Додатковою угодою № 11: 2 879 191 967,42 грн. основного боргу, 120 202 331,32 грн. пені, 184 131 757,00 грн. штрафу, 26 190 155,61 грн. 3% річних, 44 087 851,95 грн. інфляційних втрат; за Додатковою угодою № 14: 69 298 822,31 грн. основного боргу, 2 900 315,12 грн. пені, 5 004 212,00 грн. штрафу, 596 273,81 грн. 3% річних, 1 139 509,59 грн. інфляційних втрат; за Додатковою угодою № 1: 2 424 795,58 грн. процентів річних та 8 185 623,45 грн. втрат від інфляції; за Додатковою угодою № 3: 1 577 014 036,94 грн. основного боргу, 9 746 442,43 грн. пені, 117 978 651,53 грн. штрафу, 6 350 291,29 грн. процентів річних.

Окрім цього позивач просить суд на підставі ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначити в рішенні про нарахування пені та трьох процентів до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Заява судом долучена до матеріалів справи.

Через канцелярію суду 24.06.2020 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 15/1783 від 24.06.2020 року, в якому останній просить суд зупинити провадження у даній справі № 910/4160/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/7234/20 за позовом Державного підприємства "Гарантований покупець" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про визнання односторонніх правочинів недійсними. Клопотання судом долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 25.06.2020 року представник позивача подав заяву № 50-08/923 від 25.06.2020 року про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач у зв`язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості за електричну енергії, виникнення додаткової заборгованості та з огляду на виникнення підстав для донарахування пені, процентів річних, штрафу та втрат від інфляції збільшує позовні вимоги, донараховує відповідачу за період з 11.06.2020 року по 25.06.2020 року за Додатковою угодою № 11: 14 474 626,28 грн. пені та 3 539 990,12 грн. процентів річних; за Додатковою угодою № 14: 348 387,52 грн. пені, 85 203,47 грн. процентів річних; а також зазначає про наявність заборгованості за Додатковою угодою № 1 та № 3 до Договору купівлі - продажу електричної енергії № 65-150-SD-20-00068/320/01/20.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача за Додатковою угодою № 11: 2 879 191 967,42 грн. основного боргу, 134 676 957,60 грн. пені, 184 131 757,00 грн. штрафу, 29 730 145,73 грн. 3% річних, 52 857 691,42 грн. інфляційних втрат; за Додатковою угодою № 14: 69 298 822,31 грн. основного боргу, 3 248 702,64 грн. пені, 5 004 212,00 грн. штрафу, 681 477,28 грн. 3% річних, 1 387 267,73 грн. інфляційних втрат; за Додатковою угодою № 1: 2 424 795,58 грн. процентів річних та 8 185 623,45 грн. втрат від інфляції; за Додатковою угодою № 3: 1 577 014 036,94 грн. основного боргу, 17 674 600,43 грн. пені, 117 978 651,53 грн. штрафу, 8 289 242,97 грн. процентів річних, 6 079 650,22 грн. втрат від інфляції.

Окрім цього позивач просить суд на підставі ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначити в рішенні про нарахування пені та трьох процентів до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Заява судом долучена до матеріалів справи.

Отже, за результатами розгляду в судовому засіданні 02.07.2020 року заяву позивача № 5806/50 від 13.05.2020 року про збільшення розміру позовних вимог судом розцінено як заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення пені, процентів річних та штрафу за Додатковими угодами № 11 та № 14 до Договору, а також пред`явлення додаткових вимог (зміну предмету позову) в частині інфляційних нарахувань за вказаними Додатковими угодами № 11 та № 14 в сумі 20 887 218,46 грн. та 580 683,88 грн. відповідно, та прийнято вищевказану заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог в частині пред`явлення додаткових вимог (зміну предмету позову) до розгляду і спір вирішується з її урахуванням.

Проте, заявлені у вказаній заяві про збільшення розміру позовних вимог вимоги про стягнення основного боргу, пені, 3% річних за неналежне виконання умов Договору купівлі - продажу електричної енергії № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 та Додаткових угод № 1/321/01/20 від 27.02.2020 року та № 3/543/01/20 від 20.03.2020 року до нього судом розцінені як заява про одночасну зміну предмету та підстав позову, що в поєднанні з одночасною зміною предмету позову в частині додаткових вимог (інфляційних нарахувань) суперечить приписам чинного господарського процесуального законодавства, отже, заява позивача № 5806/50 від 13.05.2020 року в цій частині судом до розгляду не приймається.

Викладені позивачем в заявах № 6408/50 від 25.05.2020 року, № 50-08/808 від 10.06.2020 року, № 50-08/923 від 25.06.2020 року вимоги про збільшення позовних вимог в частині основного боргу, процентів річних, штрафу та втрат від інфляції за Договором та Додатковими угодами № 11 та № 14 до нього, у вказаній частині прийняті судом до розгляду, в зв`язку з чим має місце нова ціна позову, з урахуванням якої здійснюється розгляд спору, а саме щодо стягнення за Додатковою угодою № 11: 2 879 191 967,42 грн. основного боргу, 134 676 957,60 грн. пені, 184 131 757,00 грн. штрафу, 29 730 145,73 грн. 3% річних, 52 857 691,42 грн. інфляційних втрат; за Додатковою угодою № 14: 69 298 822,31 грн. основного боргу, 3 248 702,64 грн. пені, 5 004 212,00 грн. штрафу, 681 477,28 грн. 3% річних, 1 387 267,73 грн. інфляційних втрат, всього 3 360 209 001,13 грн.

У прийнятті викладених в зазначених вище заявах № 6408/50 від 25.05.2020 року, № 50-08/808 від 10.06.2020 року, № 50-08/923 від 25.06.2020 року вимог про стягнення заборгованості за Договором купівлі - продажу електричної енергії № 65-150-SD-20-00068/320/01/20 та Додатковими угодами № 1/321/01/20 від 27.02.2020 року та № 3/543/01/20 від 20.03.2020 року до нього судом відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 зупинено провадження у справі №910/4160/20 до вирішення пов`язаної з нею господарської справи №910/7234/20 за позовом Державного підприємства "Гарантований покупець" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про визнання правочинів недійсними.

Не погодившись із вказаною ухвалою позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2020 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 про зупинення провадження у справі № 910/4160/20 задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 про зупинення провадження у справі №910/4160/20 скасовано, справу передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/4160/20 повернуто до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 року поновлено провадження у справі № 910/4160/20 та призначено підготовче засідання на 04.11.2020 року.

Проте судове засідання, призначене на 04.11.2020 року, у зв`язку з перебування судді Селівона А.М. на лікарняному не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 року підготовче засідання призначено на 10.12.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 року за ініціативою суду продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, задоволено клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Національну комісію, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг та Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго", а також відкладено підготовче засідання на 27.01.2020 року.

Судом доведено до відома сторін, що до початку судового засідання 18.01.2021 року від третьої особи 1 надійшли пояснення № 41/15-20 від 14.01.2021; 27.01.2021 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 15/333 від 22.01.2021 року. Подані клопотання долучено судом до матеріалів справи.

Також у судовому засіданні 27.01.2021 року уповноваженим представником відповідача подано для долучення до матеріалів справи клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів № 15/412 від 27.01.2021 року.

Уповноважені представники позивача щодо долучення до матеріалів справи клопотання відповідача про приєднання до матеріалів справи доказів № 15/412 від 27.01.2021 року заперечили.

Також уповноваженим представником відповідача у судовому засіданні 27.01.2021 року подано клопотання про призначення економічної експертизи № 15/414 від 27.01.2021 року.

Уповноваженими представниками позивача надано усні заперечення щодо задоволення клопотання відповідача про призначення економічної експертизи № 15/414 від 27.01.2021 року

Розглянувши в судовому засіданні 27.01.2021 року клопотання відповідача № 15/414 від 27.01.2021 року про призначення судової економічної експертизи, у зв`язку з відсутністю за сукупності умов для призначення експертизи, визначених ст. 99 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням предмету та підстав позову, судом протокольно ухвалено про відмову в задоволенні клопотання відповідача № 15/414 від 27.01.2021 року про призначення судової економічної експертизи.

Окрім того, у судовому засіданні 27.01.2021 року уповноваженим представником відповідача подано для долучення до матеріалів справи клопотання № 15/413 від 27.01.2021 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Кабінет Міністрів України та надано усні пояснення щодо його суті.

Уповноваженими представниками позивача надано усні заперечення щодо задоволення клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Кабінету Міністрів України.

Розглянувши в судовому засіданні 27.01.2021 року подане відповідачем клопотання № 15/413 від 27.01.2021 року про залучення третіх осіб на стороні відповідача, судом встановлено, що у поданому клопотанні відповідач просить залучити до участі у справі Кабінет Міністрів України, як орган управління відповідно до Указу Президента № 406 "Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики" від 22.09.2020 року.

Враховуючи предмет спору у даній справі та вищезазначені договірні відносини, відсутність юридичного інтересу у третіх осіб, та у зв`язку з тим, що у разі прийняття судового рішення з даної справи Кабінет Міністрів України не буде наділено новими правами чи покладено нових обов`язків щодо однієї із сторін, або змінено наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому суд протокольно ухвалив про відмову в задоволенні клопотання відповідача № 15/413 від 27.01.2021 року про залучення до участі у справі Кабінет Міністрів України в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Також в судовому засіданні 27.01.2021 року уповноважений представником відповідача надано усні пояснення по суті поданого 27.01.2021 року клопотання про зупинення провадження у справі № 15/333 від 22.01.2021 року.

Уповноважені представники позивача щодо задоволення клопотання відповідача № 15/333 від 22.01.201 року про зупинення провадження у справі заперечили.

Так, у поданому клопотання відповідача про зупинення провадження у справі останній просить зупинити провадження у справі № 910/4160/20 до набрання законної сили судовим рішення у справі № 910/772/21 за позовом ДП "Гарантований покупець" до ДП НАЕК "Енергоатом" про визнання частково недійсним Договорів купівлі-продажу електричної енергії, укладених на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 року № 483.

Судом протокольно ухвалено про відмову в задоволенні клопотання відповідача № 15/333 від 22.01.2021 року про зупинення провадження у справі від 27.02.2021 року, у зв`язку з відсутністю правових підстав, передбачених п.5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, зокрема щодо неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої судової справи та, відповідно, можливістю суду самостійного дослідження оскаржуваних договорів.

Судом доведено до відома сторін, що до початку судового засідання 18.01.2021 року від третьої особи 1 надійшли пояснення № 41/15-20 від 14.01.2021 року, які судом долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 27.01.2021 року, враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/4160/20 та початок розгляду справи по суті, судове засідання призначено на 04.03.2021 року.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті судом протокольно оголошено перерву до 11.03.2021 року.

Будь - яких інших заяв та клопотань процесуального характеру від сторін на час проведення судового засідання з розгляду справи по суті станом на 11.03.2021 року до суду не надходило.

В судові засідання з розгляду справи по суті 04.03.2021 року та 11.03.2021 року з`явились уповноважені представники позивача та відповідача.

Представники третіх осіб в судові засідання 04.03.2021 року та 11.03.2021 року.

Про дату, час та місце проведення розгляду справи по суті треті особи повідомлені належним чином.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 04.03.2021 року треті особи 1, 2 повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№: 902, 910.

Доказів отримання третіми особами 1,2 ухвали суду від 04.03.2021 року поштовим відділенням зв`язку на час розгляду справи до суду не повернуто.

Судом здійснено запит з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень № 673 та № 665, в якому зазначено, що станом на 09.03.2021 року поштові відправлення вручено адресатам.

Про поважні причини неявки третіх осіб в судові засідання 04.03.2021 року та 11.03.2021 року суд не повідомлено.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на вищевикладене, оскільки треті особи 1 та 2 не скористалися наданими їм процесуальними правами, зокрема, щодо участі в судовому засіданні по розгляду справи по суті, суд, на підставі ч.1 ст. 202 ГПК України, дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами за відсутності представників третіх осіб 1 та 2.

У судових засіданнях 04.03.2021 року та 11.03.2021 року з розгляду справи по суті представники позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача в судових засіданнях 04.03.2021 року та 11.03.2021 року проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 11.03.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення уповноважених представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон) до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері електроенергетики належить, зокрема: прийняття рішення про покладення спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів та умов (порядку) виконання таких спеціальних обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 62 Закону з метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.

Постановою Кабінету Міністрів України № 483 від 05.06.2019 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (далі - Положення), яке визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків учасниками ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (далі - спеціальні обов`язки), що передбачають, зокрема, надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів з метою забезпечення стабільності, належної якості та доступності електричної енергії, підтримання належного рівня безпеки її постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку електричної енергії, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів прозорості та недискримінації (п. 1 Положення).

Відповідно до п. 5 Положення до спеціальних обов`язків належить продаж електричної енергії виробником електричної енергії - державним підприємством "НАЕК "Енергоатом" за двосторонніми договорами на електронних аукціонах гарантованому покупцю.

Пунктом 8 Положення визначено, що виробники електричної енергії зобов`язані:

1) здійснювати продаж гарантованому покупцю на електронних аукціонах в установленому законодавством порядку всього прогнозного обсягу електричної енергії на атомних електростанціях (крім обсягу електричної енергії, який підлягає обов`язковому продажу на ринку "на добу наперед" та не може бути меншим 10 відсотків їх місячного обсягу відпуску електричної енергії за відповідний період попереднього року) та 35 відсотків прогнозного обсягу відпуску електричної енергії на гідроелектростанціях (в тому числі на гідроакумулюючих електростанціях), що затверджені у прогнозному балансі об`єднаної енергетичної системи України на відповідний місяць;

2) укласти за результатами проведення електронного аукціону двосторонні договори купівлі-продажу електричної енергії з гарантованим покупцем за визначеною на електронному аукціоні ціною, але не вище граничної ціни;

3) виконувати інші умови продажу електричної енергії, визначені в укладених з гарантованим покупцем двосторонніх договорах купівлі-продажу електричної енергії.

В пункті 13 Положення визначено, що гарантований покупець зобов`язаний, в тому числі:1) здійснювати купівлю електричної енергії на електронних аукціонах для забезпечення виконання спеціальних обов`язків в установленому законодавством порядку у виробників електричної енергії;2) укласти за результатами проведення електронного аукціону двосторонні договори купівлі-продажу електричної енергії з виробниками електричної енергії за визначеною на електронному аукціоні ціною, але не вище граничної ціни; 3) забезпечувати виконання умов купівлі електричної енергії, визначених в укладених з виробниками електричної енергії двосторонніх договорах купівлі-продажу електричної енергії.

У відповідності до п. 9 Положення виробники електричної енергії мають право своєчасно та у повному обсязі отримувати кошти за продану ними на електронних аукціонах електричну енергію відповідно до укладених двосторонніх договорів купівлі-продажу електричної енергії.

Як встановлено судом за матеріалами справи, відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №483 від 05.06.2019 року (далі - Положення) та результатів електронного аукціону, 27.09.2019 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (продавець за договором, відповідач у справі) та Державним підприємством "Гарантований покупець" (Гарантований покупець за договором, позивач у справі) укладено Договір купівлі-продажу електричної енергії №65-150-SD-19-00063/749/01 (далі - Договір), за умовами якого продавець зобов`язаний продати електричну енергію Гарантованому покупцю, а Гарантований покупець зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цьому договорі.

Обсяги електричної енергії, що продаються і купуються за цим договором є договірними зобов`язаннями щодо відпуску продавцем та відбору Гарантованим покупцем електричної енергії (п.2.2 договору).

Розділами 3 - 11 Договору сторони узгодили порядок купівлі - продажу електричної енергії, ціну та порядок оплати електричної енергії, тимчасове призупинення продажу (відпуску) електричної енергії, відповідальність сторін, відповідальність за небаланс, особливі умови купівлі - продажу електричної енергії, строку дії Договору тощо.

Згідно п. 11.1 Договору останній вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2019 року включно. В частині виконання фінансових зобов`язань Договір діє до їх повного виконання.

Зміни та доповнення до цього Договору можуть бути внесені у письмовій формі за взаємною згодою сторін шляхом оформлення додаткової угоди до Договору, за виключенням випадків, передбачених у п. 4.6, 11.5, Розділом 10 цього Договору (п. 11.3 Договору).

Вказаний Договір підписаний представниками гарантованого покупця та продавця та скріплений печатками сторін.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який регулюється нормами §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Порядок купівлі - продажу електричної енергії врегульовано розділом 3 Договору.

Так, періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год. першого календарного дня по 24:00 год. останнього календарного дня такого періоду (далі - період постачання), що зазначаються у додатковій угоді для періоду постачання за результатами проведеного електронного аукціону. Період постачання може визначатися кількістю календарних діб постачання, календарними датами початку i закінчення календарного тижня/місяця/кварталу тощо. Обсяг електричної енергії, що купується та продається за цим договором у періоді постачання визначається за результатами проведеного електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання (п.п.3.1, 3.2 договору).

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Купівля-продаж електричної енергії здійснюється за ціною, яка визначається за результатами проведеного електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання. Купівля-продаж електричної енергії за цим договором здійснюється з нарахуванням податку та податку на додану вартість відповідно до вимог чинного законодавства України. При здійсненні платежів Гарантований покупець повинен вказувати у платіжному дорученні призначення платежу, в якому зазначається відповідний договір та додаткова угода, відповідно до яких здійснюється купівля-продаж електричної енергії та період постачання (п.п.4.1, 4.5 договору).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до п. 4.3 Договору Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці, у такому порядку:

4.3.1. У перший робочий день після закінчення періоду постачання у розмірі не менше 65 % від вартості електричної енергії, купленої у такому періоді постачання (для періоду постачання тривалістю 7 або менше календарних днів).

Щопонеділка у розмірі не менше 65 % від вартості електричної енергії, купленої у такому періоді постачання (для періоду постачання тривалістю більше, ніж 7 календарних днів).

Якщо граничний строк оплати платежу за цим пунктом Договору припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений у перший робочий день, що слідує за таким днем.

4.3.2.Не пізніше останнього робочого дня розрахункового місяця у розмірі не менше 75 % від загальної вартості електричної енергії, купленої у поточному розрахунковому місяці.

4.3.3.Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем у розмірі 100 % від загальної вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці.

Як визначено в п. 4.3.4 Договору, розміри та строки належних до сплати платежів за електричну енергію можуть визначатись у Додатковій угоді для Періоду постачання.

Відповідно до п. 6.4 Договору у разі наявності заборгованості за цим договором, сторони домовилися, що зарахування платежів, які здійснює Гарантований покупець на користь продавця буде здійснюватися у такому порядку: у першу чергу погашаються пеня та/або штраф, що виникли у зв`язку з порушенням умов договору; у другу чергу погашаються зобов`язання щодо сплати за електричну енергію відповідно до черговості їх виникнення. Про черговість зарахування грошових коштів, отриманих від Гарантованого покупця (у разі наявності заборгованості), продавець протягом 3-х робочих днів направляє Гарантованому покупцю повідомлення в електронному вигляді на електронну адресу, вказану Гарантованим покупцем у розділі 13 цього договору, з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи).

Згідно з пп. 6.6, 6.7, 6.8 договору зобов`язання Гарантованого покупця щодо сплати продавцю штрафу/пені виникають у такі строки: пеня (згідно з п. 6.2 договору) - у перший календарний день, що слідує за останнім днем оплати відповідного платежу за електричну енергію, передбаченого договором; штраф (згідно з п. 6.3 договору) - у перший календарний день після закінчення 30-денного строку. У випадку несплати Гарантованим покупцем штрафу/пені протягом 2 робочих днів з дня виникнення зобов`язань щодо сплати штрафу/пені, продавець має право здійснити зарахування коштів, отриманих від Гарантованого покупця, як сплату штрафу/пені у порядку, передбаченому у п. 6.4 цього договору. Про порушення Гарантованим покупцем умов цього договору, що зумовлюють виникнення у Гарантованого покупця зобов`язань щодо сплати штрафу/пені, продавець направляє Гарантованому покупцю: повідомлення в електронному вигляді з розрахунком штрафу/пені та рахунок на сплату на електронну адресу, вказану Гарантованим покупцем у розділі 13 цього договору, з накладенням KEП керівника (уповноваженої особи) та/або повідомлення в письмовому вигляді з розрахунком штрафу/пені та рахунок на сплату на поштову адресу, вказану Гарантованим покупцем у розділі 13 цього договору. Дата надсилання/отримання повідомлення не впливає на строки виникнення зобов`язань, що визначені п.6.6 цього договору. У випадку незгоди Гарантованого покупця із сумою та/або розрахунком штрафу/пені, що визначені продавцем у повідомленні, сторони діють у наступному порядку: Гарантований покупець оплачує суму штрафу/пені, що визначені у відповідному повідомленні та після цього звертається до продавця з метою врегулювання розбіжностей щодо розрахованої продавцем суми штрафу/пені.

Згідно п. 4.5 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 при здійсненні платежів Гарантований покупець повинен вказувати у платіжному дорученні призначення платежу, в якому зазначається відповідний договір та додаткова угода, відповідно до яких здійснюється купівля-продаж електричної енергії за Період постачання.

Згідно п. 6.4 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 у разі наявності заборгованості за цим договором сторони домовились, що зарахування платежів, які здійснює Гарантований покупець на користь продавця, буде здійснюватися у такому порядку:

- у першу чергу погашається пеня та/або штраф, що виникли у зв`язку з порушенням умов договору;

- у другу чергу погашаються зобов`язання щодо сплати за електричну енергію відповідно до черговості їх виникнення.

Про черговість зарахування грошових коштів, отриманих від Гарантованого покупця (у разі наявності заборгованості), продавець протягом 3-х робочих днів направляє Гарантованому покупцю повідомлення в електронному вигляді на електронну адресу, вказану Гарантованим покупцем у розділі 13 цього договору, з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи).

Згідно п. 6.6 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 зобов`язання Гарантованого покупця щодо сплати продавцю штрафу/пені виникають у такі строки:

- пеня (згідно з п. 6.2 договору) - у перший календарний день, що слідує за останнім днем оплати відповідного платежу за електричну енергію, передбаченої договором;

- штраф (згідно з п. 6.3 договору) - у перший календарний день після закінчення 30-го денного строку.

У випадку несплати Гарантованим покупцем штрафу/пені протягом 2-х робочих днів з дня виникнення зобов`язань щодо сплати штрафу/пені продавцем має право здійснити зарахування грошових коштів, отриманих від Гарантованого покупця як сплата штрафу/пені у порядку, передбаченому у п. 6.4 цього договору.

Тобто, умовами п. 6.4 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 сторони погодили іншу черговість зарахування проведених платежів, що жодним чином не суперечить наведеним положенням чинного законодавства України.

За умовами п. 11.3 Договору зміни до Договору можуть бути внесені за взаємною згодою сторін шляхом оформлення Додаткової угоди.

Відповідно до п. 4.3.4 Договору розміри та строки належних до сплати платежів за електричну енергію можуть визначатись у Додатковій угоді для Періоду постачання.

Суд зазначає, що поряд із загальним порядком оплати електричної енергії встановленим Договору, п. 4.3.4 Договору передбачає можливість того, що порядок оплати буде визначений у Додатковій угоді для певного періоду постачання.

Отже, керуючись п. 4.3.4 Договору сторони визначили інший порядок оплати електричної енергії, ніж передбачений Договором.

При цьому суд звертає увагу, що умовами п. 4.3.4 Договору передбачена можливість зміни як розміру оплати за Договором, так і її строків.

Для періоду постачання з 01.02.2020 по 29.02.2020 було проведено два електронні аукціони:

1) електронний аукціон від 30.01.2020 № ЕР-300120-GB (аукціонне свідоцтво№ 03-ЕР-300120-GB-1-1), за результатами якогоміж Продавцем та Гарантованим покупцем було укладеноДодаткову угоду від 30.01.2020 № 11/76/01/20 (далі - Додаткова угода № 11);

2) електронний аукціон від 14.02.2020 № ЕР-140220-GB (аукціонне свідоцтво № 03-ЕР-140220-GB-1-1), за результатами якого між Продавцем та Гарантованим покупцем було укладено Додаткову угоду від 14.02.2020 № 14/203/01/20 (далі - Додаткова угода № 14).

В подальшому між сторонами було укладено ряд Додаткових угод до Договору щодо зміни його окремих умов, зокрема, Додаткову угоду № 11/76/01/20 від 30.10.2020 року щодо періоду постачання 01.02.2020-29.02.2020; Додаткову угоду № 13/186/01/20 від 03.02.2020 року щодо зміни порядку оплати за період постачання 01.02.2020-29.02.2020;

Додаткову угоду № 14/203/01/20 від 14.02.2020 року щодо періоду постачання 16.02.2020-31.02.2020.

Так, 30.01.2020 року між сторонами укладено Додаткову угоду №11/76/01/20 до Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019, в якій зазначено, що відповідно до результатів електронного аукціону №ЕР-300120-GB, що відбувся 30.01.2020, аукціонного свідоцтва №03-ЕР-300120-GB-1-1 та договору, Гарантований покупець купує у продавця електричну енергію для забезпечення загальносуспільних інтересів, на таких умовах (п. 1 додаткової угоди).

Відповідно до п.п. 2, 3 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год 01.02.2020 по 24:00 год 29.02.2020, обсяг електричної енергії, що купується та продається, становить 6 323 160 МВт*год.

Вартість електричної енергії становить ,40 грн. (п. 5 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020).

У п. 6 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 сторони дійшли згоди, що п.п. 4.3, 4.3.1, 4.3.2 та абзац 1 п. 4.3.3 не застосовуються до Періоду постачання (01.02.2020 - 29.02.2020) та Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії, купленої у Період постачання (01.02.2020 - 29.02.2020), у такому порядку:

1) до 03.02.2020 включно - не менше 75% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 02.02.2020 (включно);

2) до 10.02.2020 включно - не менше 75% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 09.02.2020 (включно);

3) до 17.02.2020 включно - не менше 85% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 16.02.2020 (включно);

4) до 24.02.2020 (включно) - не менше 85% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 23.02.2020 (включно);

5) до 28.02.2020 (включно) - не менше 95% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 27.02.2020 (включно);

6) не пізніше 06.03.2020 включно Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії у розмірі 100% від варт соті електричної енергії, купленої у лютому 2020 року.

При цьому, у п. 7 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 сторони зазначили, що відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором застосовується у порядку та розмірі, визначеному розділом 6 договору з врахуванням строків та розміру оплати за електричну енергію, що визначені пунктом 6 цієї додаткової угоди.

Згідно викладеного в редакції Додаткової угоди № 11 п. 9 Договору "Цей Договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 29 лютого 2020 року включно. В частині виконання фінансових зобов`язань Договір діє до їх повного виконання."

Всі інші умови Договору залишаються незмінними та сторони підтверджують свої зобов`язання за ним (п. 10 Додаткової угоди № 11).

Вказана Додаткова угода № 11/76/01/20 від 30.01.2020 року підписана представниками продавця та гарантованого покупця та засвідчена печатками сторін.

Також 03.02.2020 року між сторонами укладено Додаткову угоду №13/186/01/20 до Договору (далі - Додаткова угода № 13), в якій сторони дійшли згоди викласти п. 6 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 у наступній редакції: «сторони дійшли згоди, що п.п. 4.3, 4.3.1, 4.3.2 та абзац 1 п. 4.3.3 не застосовуються до Періоду постачання (01.02.2020 - 29.02.2020) та Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії, купленої у Період постачання (01.02.2020 - 29.02.2020), у такому порядку:

1) до 10.02.2020 включно - не менше 75% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 09.02.2020 (включно);

2) до 17.02.2020 включно - не менше 85% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 16.02.2020 (включно);

3) до 24.02.2020 (включно) - не менше 85% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 23.02.2020 (включно);

4) до 28.02.2020 (включно) - не менше 95% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 27.02.2020 (включно);

5) не пізніше 06.03.2020 включно Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії у розмірі 100% від вартості електричної енергії, купленої у лютому 2020 року».

Всі інші умови договору та Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 року залишаються незмінними та сторони підтверджують свої зобов`язання за ними (п. 2 Додаткової угоди №13/186/01/20 від 03.02.2020 року).

Вказана Додаткова угода № 13/186/01/20 від 03.02.2020 року підписана представниками продавця та гарантованого покупця та засвідчена печатками сторін.

Окрім цього 14.02.2020 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 14/203/01/20 до Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019, в якій зазначено, що відповідно до результатів електронного аукціону №ЕР-140220-GB, що відбувся 14.02.2020, аукціонного свідоцтва №03-ЕР-140220-GB-1-1 та Договору, Гарантований покупець купує у продавця електричну енергію для забезпечення загальносуспільних інтересів, на таких умовах (п. 1 додаткової угоди).

Відповідно до п.п. 2, 3 Додаткової угоди №14/203/01/20 від 14.02.2020 періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год 16.02.2020 по 24:00 год 29.02.2020, обсяг електричної енергії, що купується та продається, становить 110 208 МВт*год.

Вартість електричної енергії становить 74 945 848,32 грн. (п. 5 Додаткової угоди №14/203/01/20 від 14.02.2020).

Згідно з пунктом 6 Додаткової угоди № 14 сторони дійшли взаємної згоди, що пункти 4.3, 4.3.1, 4.3.2 та абз.1 п. 4.3.3 Договору не застосовуються до періоду постачання (16.02.2020-29.02.2020) та Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії, купленої у періоді постачання (16.02.2020-29.02.2020), у такому порядку:

1) до 17.02.2020 включно - не менше 85 % вартості електричної енергії, купленої 16.02.2020;

2) до 24.02.2020 включно - не менше 85 % вартості електричної енергії, купленої з 16.02.2020 по 23.02.2020 (включно);

3) до 28.02.2020 включно - не менше 95 % вартості електричної енергії, купленої з 16.02.2020 по 27.02.2020 (включно);

4) не пізніше 06.03.2020 включно Гарантований покупець забезпечує оплату Продавцю вартості електричної енергії у розмірі 100 % від вартості електричної енергії, купленої у лютому 2020 року.

Згідно п. 7 Додаткової угоди № 14 сторони зазначили, що відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором застосовується у порядку та розмірі, визначеному розділом 6 договору з врахуванням строків та розміру оплати за електричну енергію, що визначені пунктом 6 цієї додаткової угоди.

Всі інші умови Договору залишаються незмінними та сторони підтверджують свої зобов`язання за ним (п. 10 Додаткової угоди № 11).

Вказана Додаткова угода № 14 від 14.02.2020 року підписана представниками продавця та гарантованого покупця та засвідчена печатками сторін.

Як встановлено судом за матеріалами справи та зазначено позивачем в позовній заяві, на виконання умов Договору у лютому 2020 року позивачем продано, а гарантованим покупцем придбано електричну енергію у загальному обсязі за Додатковою угодою № 11 становить 4 531 512 МВт*год, вартістю 3 081 609 420,48 грн. з ПДВ та за Додатковою угодою № 14 - обсягом 110 208 МВт*год, вартістю 74 945 848,32 грн з ПДВ., на підтвердження чого між сторонами було складено та підписано без зауважень відповідні акти купівлі-продажу електричної енергії за лютий 2020 року № 6 (період 01.02.2020 - 29.02.2020) та № 7 (період 16.02.2020-29.02.2020) від 29.02.2020 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Факт продажу електричної енергії та прийняття її відповідачем згідно спірного Договору та вказаних додаткових угод № 11, 14 на вказану суму відповідачем не заперечувався.

При цьому обґрунтованих заперечень щодо факту отримання, обсягів проданої продавцем та купленої відповідачем електроенергії та її вартості, а також претензій щодо повного та належного виконання позивачем умов Договору в частині, зазначеній у вказаних актах купівлі - продажу електроенергії з боку відповідача як покупця не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ДП НАЕК «Енергоатом» як продавцем електричної енергії виконано прийняті на себе зобов`язання з продажу електричної енергії відповідачу у відповідності до умов Договору в обсягах та на суми, зазначені в актах купівлі - продажу електричної енергії, а відповідачем, у свою чергу, придбано у позивача електричну енергію у вказаних обсягах без будь - яких зауважень.

Згідно частини 7 статті 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Докази того, що сторони узгодили інший строк оплати проданої електричної енергії, за Договором та Додатковими угодами в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим у періоді постачання 01.02.2020-29.02.2020 у зв`язку із настанням відкладальної обставини та згідно п. 10.3-10.5 Договору, продавцем було зменшено продаж електричної енергії за Додатковою угодою №11 та частково призупинено продаж (відпуск) електричної енергії Гарантованому покупцю у зв`язку з порушенням ним строків оплати та наявності заборгованості за Договором, а саме:

1) Відкладальна обставина № 1 (з 01.02.2020 по 29.02.2020) - обсяг купівлі - продажу електричної енергії зменшується на 560 280 МВт*год. Обсяг купівлі - продажу електричної енергії після зменшення вцілому за Додатковою угодою № 11 становить 5 762 880 МВт*год вартістю 3 918 988 915,20 грн. з ПДВ, про що відповідача повідомлено повідомленням від 30.01.2020 № 50-02/122;

2) Тимчасове призупинення № 1 (з 12.02.2020 по 29.02.2020) - загальний обсяг призупинення продажу (відпуску) електричної енергії складає 894 240 МВт*год. Обсяг купівлі - продажу електричної енергії після призупинення вцілому за Додатковою угодою № 11 становить 4 868 640 МВт*год вартістю 3 310 869 945,6 грн. з ПДВ, про що відповідача повідомлено повідомленням від 11.02.2020 № 50-02/167;

3) Відкладальна обставина № 2 (з 15.02.2020 по 22.02.2020) - обсяг купівлі - продажу електричної енергії зменшується на 153 024 МВт*год. Обсяг купівлі - продажу електричної енергії після зменшення вцілому за Додатковою угодою № 11 становить 4 715 616 МВт*год вартістю 3 206 807 504,64 грн. з ПДВ (повідомлення від 14.02.2020 № 50-02/185). Дію Відкладальної обставини № 2 припинено, починаючи з 23.02.2020 , про що відповідача повідомлено повідомленням від 21.02.2020 № 50-02/220;

4) Тимчасове призупинення № 2 (з 16.02.2020 по 29.02.2020) - загальний обсяг призупинення продажу (відпуску) електричної енергії складає 110 208 МВт*год. Обсяг купівлі - продажу електричної енергії після призупинення вцілому за Додатковою угодою № 11 становить 4 605 408 МВт*год вартістю 3 131 861 656,32 грн. з ПДВ, про що відповідача повідомлено повідомленням від 14.02.2020 № 50-02/192;

5) Відкладальна обставина № 3 (з 23.02.2020 по 29.02.2020) - обсяг купівлі - продажу електричної енергії зменшується на 73 896 МВт*год. (повідомлення від 21.02.2020 № 50-02/225). Обсяг купівлі - продажу електричної енергії після зменшення вцілому за Додатковою угодою № 11 становить 4 531 512 МВт*год вартістю 3 081 609 420,48 грн. з ПДВ. Дію Відкладальної обставини № 3 частково припинено, починаючи з 25.02.2020 , про що відповідача повідомлено повідомленням від 24.02.2020 № 50-02/228.

Отже, відповідно до акту купівлі-продажу електричної енергії від 29.02.2020 № 6 у періоді постачання 01.02.2020-29.02.2020 позивачем продано відповідачу електричну енергію обсягом 4 531 512 МВт*год загальною вартістю 3 081 609 420,48 грн., згідно акту купівлі-продажу електричної енергії від 29.02.2020 № 7 - обсягом 110 208 МВт*год, вартістю 74 945 848,32 грн. з ПДВ.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо виконання договору, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України (частина 8 статті 181 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Проте, як встановлено судом за матеріалами справи та зазначено позивачем в позовній заяві, в порушення зазначених умов Договору та Додаткових угод до нього відповідачем оплата проданої позивачем електричної енергії за лютий 2020 року в повному обсязі проведена не була.

Відповідно до пункту 6.4 Договору, у разі наявності заборгованості за цим Договором, Сторони домовилися, що зарахування платежів, які здійснює Гарантований покупець на користь Продавця, буде здійснюватися у такому порядку: у першу чергу погашаються пеня та/або штраф, що виникли у зв`язку з порушенням умов Договору; у другу чергу погашаються зобов`язання щодо сплати за електричну енергію відповідно до черговості їх виникнення.

Наразі, як встановлено судом та зазначено позивачем в позовній заяві, у відповідності до пунктів 6.4, 6.6 Договору та статті 534 Цивільного кодексу України продавець здійснив зарахування здійсненого відповідачем платежу у розмірі 164 000 000,00 грн з ПДВ, про черговість зарахування повідомивши відповідача повідомленням від 21.02.2020 № 50-04/223.

Також у відповідності до п.п. 6.4, 6.6 Договору та статті 534 ЦК України продавець здійснив зарахування платежу здійсненого відповідачем у розмірі 42 955 000,00 грн., про черговість зарахування повідомивши останнього повідомленням від 02.03.2020 № 50-04/261.

Таким чином, Гарантованим покупцем за Додатковою угодою № 11 оплачено вартість електричної енергії у розмірі 202 417 453,06 грн. з ПДВ, у зв`язку з чим заборгованість за Додатковою угодою № 11 станом на 16.03.2020 року становила 2 879 191 967,42 грн.

Окрім цього відповідно до пунктів 6.4, 6.6 Договору та статті 534 ЦК України, позивач здійснив зарахування платежу відповідача у розмірі 1 000 000,00 грн., повідомивши відповідача про черговість зарахування повідомленням від 21.02.2020 № 50-04/223.

Також відповідно до пунктів 6.4, 6.6 Договору та статті 534 ЦК України продавець здійснив зарахування здійсненого відповідачем платежу у розмірі 1 045 000,00 грн., про черговість зарахування повідомивши останнього повідомленням від 02.03.2020 року № 50-04/261.

Таким чином, Гарантованим покупцем за Додатковою угодою № 14 оплачено вартість електричної енергії у розмірі 2 360 363,08 грн з ПДВ., у зв`язку з чим заборгованість Гарантованого покупця за Додатковою угодою № 14 станом на 16.03.2020 року становила суму 72 585 485,24 грн.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем в позовній заяві та заявах про збільшення розміру позовних вимог, свої зобов`язання щодо оплати ДП «НАЕК «Енергоатом» придбаної електричної енергії у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору та Додаткових угоди № 11 та № 14 відповідач не виконав, здійснивши часткове перерахування коштів, в результаті чого у Державного підприємства «Гарантований покупець» утворилась заборгованість перед позивачем за наведеним Договором та за Додатковою угодою № 11: в сумі 2 879 191 967,42 грн. основного боргу та за Додатковою угодою № 14 в сумі 69 298 822,31 грн. основного боргу, які позивач просив суд стягнути в пощовній заяві та заявах про збільшення розміру позовних вимог.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору № 65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 року та Додаткових угод до нього № 11/76/01/20 від 30.01.2020 року, №13/186/01/20 від 03.02.2020 року та № 14/203/01/20 від 14.02.2020 року та/або їх окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору та Додаткових угод на час їх підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

Як зазначалось судом вище, підставою для стягнення заборгованості за Додатковою угодою №11 у розмірі 1 452 735,38 грн. та 5 239, 37 грн. є, зокрема, низка односторонніх правочинів щодо зарахування здійснених оплат електричної енергії Державним підприємством «Гарантований покупець», вчинених позивачем та пов`язаних із виконанням відповідачем Додаткової угоди № 8/1532/01 від 26.12.2019 року, періодом постачання за якою є 01.01.2020 - 31.01.2020 року, тобто січень 2020 року, в той час як періодом постачання за Додатковою угодою № 11 є лютий 2020 року.

Поряд із цим як встановлено судом, заперечуючи проти позовних вимог, зокрема, в частині проведеного позивачем зарахування здійснених відповідачем оплат, про що позивачем ДП «Гарантований покупець» було повідомлено відповідними повідомленнями, останній звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ДП НАЕК "Енергоатом" про визнання недійсними з моменту їх вчинення, у зв`язку із недодержанням відповідачем вимог ч. ч. 1, 3, 5 ст.203, ст.ст. 525, 534, 547, 654 Цивільного кодексу України та ст.188 Господарського кодексу України, односторонніх правочинів Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг", а саме:

1) щодо зарахування здійсненої Державним підприємством "Гарантований покупець" оплати електричної енергії, купленої у період постачання з 01.01.2020 по 31.01.2020 за договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та додатковою угодою №8/1532/01 від 26.12.2019 на суму 1.452.735,38 грн в оплату пені, нарахованої на суму заборгованості за електричну енергію, куплену у період постачання з 01.01.2020 по 31.01.2020 за договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та додатковою угодою №8/1532/01 від 26.12.2019;

2) щодо зарахування здійсненої Державним підприємством "Гарантований покупець" оплати вартості електричної енергії, купленої у період постачання з 01.02.2020 по 29.02.2020 за договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та додатковою угодою №11/76/01/20 від 30.01.2020 на суму в розмірі 5.239,37 грн в оплату пені, нарахованої на суму заборгованості за електричну енергію, куплену у період постачання з 01.01.2020 по 31.01.2020 за договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та додатковою угодою №8/1532/01 від 26.12.2019;

3) щодо зарахування здійсненої Державним підприємством "Гарантований покупець" оплати вартості електричної енергії, купленої у період постачання з 01.02.2020 по 29.02.2020 за договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та додатковою угодою №11/76/01/20 від 30.01.2020 на суму в розмірі 1.452.735,38 грн в рахунок оплати вартості електричної енергії, купленої у період постачання з 01.01.2020 по 31.01.2020 за договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та додатковою угодою №8/1532/01 від 26.12.2019.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/7234/20 від 09.09.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.

При цьому за висновками суду у п. 6.4 Договору купівлі-продажу електричної енергії №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 року сторони погодили іншу черговість зарахування проведених платежів, що ніяким чином не суперечить наведеним положенням чинного законодавства України, та саме на виконання п. 6.4 Договору, умови якого погоджені сторонами, Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Енергоатом-Трейдинг" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" було надіслано на адресу покупця-позивача повідомлення про зарахування відповідно до п. 6.4 Договору та ст. 534 Цивільного кодексу України платежу позивача № 50-08/203 від 17.02.2020 року, повідомлення №50-04/223 від 21.02.2020 року.

Таким чином, як зазначено в постанові апеляційної інстанції, вказані вище дії вчинені ДП "НАЕК "Енергоатом" відповідно до умов п. 6.4 укладеного між сторонами правочину та у будь-якому разі не свідчать про односторонню відмову від договору або зміну його умов та не можуть бути кваліфіковані як односторонній правочин, оскільки порядок зарахування грошових коштів погоджений обома сторонами у договорі.

Отже, за умови відсутності доказів визнання недійсним або оспорювання п. 6.4 Договору, за висновками апеляційного суду, отримання грошових коштів та їх зарахування відповідачем у певному, передбаченому умовами укладеного між сторонами договору порядку, є господарською операцією, а не правочином у розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України, оскільки такі дії відповідача є погодженими між контрагентами шляхом укладення договору у відповідній редакції, що і стало підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ДП "Гарантований покупець".

Також згідно правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05.11.2019 у справі №754/2569/16-ц, 27.02.2020 року у справі №921/12/19, від 06.07.2020 року у справі №754/2569/16-ц сторони, керуючись ст. 534 ЦК України, можуть на власний розсуд визначити у договорі порядок зарахування грошових коштів, які отримуються від іншої сторони договору, при цьому за наявності сукупності умов, які передбачені договором, призначення платежу, вказане платником, не є обов`язковим та не має вирішального значення для здійснення зарахування грошових коштів у визначеному умовами договору порядку.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 546 та статті 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1 статті 548 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У випадку не оплати (оплати у неповному обсязі) Гарантованим покупцем за електричну енергію, у порядку передбаченому окремо кожним із п.п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.3 цього договору, Гарантований покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню за кожний день прострочення відповідного платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, враховуючи день фактичної оплати. Нарахування пені здійснюється за увесь час порушення зобов`язання (п.6.2 Договору).

Відповідно до п. 6.3 Договору за прострочення оплати Гарантованим покупцем за електричну енергію на строк понад 30 (тридцять) календарних днів, Гарантований покупець додатково зобов`язаний сплатити Продавцю штраф у розмірі 7 % від суми простроченої заборгованості.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою ст. 231 Господарського кодексу України.

У пункті 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що розмір штрафних санкцій щодо окремих видів зобов`язань встановлюється законом. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При цьому статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд зазначає, що право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов`язань визначено частиною другою статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 02.04.2019 року у справі № 917/194/18).

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, зокрема, пені та штрафу, передбачених п.п. 6.2, 6.3 Договору.

Також суд зазначає, що згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, за висновками суду, положення пункту 6.2 Договору щодо нарахування пені від суми несплачених платежів за кожен день прострочення враховуючи день фактичної оплати сторонами визначено більший період нарахування пені, ніж передбачений положеннями ст. 232 Господарського кодексу України, а тому нарахування пені за Договором повинно здійснюватись у визначеному умоваи останнього порядку.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати поставленої в лютому 2020 року електричної енергії у строк, визначений умовами Договору та Додаткових угод № 11, 13, 14 до нього, позивачем за Додатковою угодою № 11 нараховано за загальний період прострочення з 11.02.2020 року по 16.03.2020 року та пред`явлено до стягнення на підставі пункту 6.2 Договору пеню в сумі 28 613 319,29 грн. та статті 625 Цивільного кодексу України 3 % річних в сумі 58 894 212,24 грн. за період 11.02.2020 року - 16.03.2020 року та інфляційних втрат у розмірі 52 857 691,42 грн., а також на підставі пункту 6.3 Договору штраф у розмірі 49 683 270,09 грн., а також нараховано за період 17.03.2020 року - 17.05.2020 року: 89 994 415,59 грн. пені, 14 631 959,18 грн. процентів річних, 44 087 851,95 грн. втрат від інфляції та 151 860 167,62 грн. штрафу. Також за період з 18.05.2020 року по 10.06.2020 року донараховано 30 207 915,72 грн. пені та 5 663 984,20 грн. процентів річних, за період з 11.06.2020 року по 25.06.2020 року донараховано 14 474 626,28 грн. пені, 3 539 990,12 грн. процентів річних, та за період 11.02.2020 - 31.05.2020 року втрат від інфляції в сумі 52 857 691,42 грн., які останній просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

При цьому після відкриття провадження у справі 20.03.2020 року відповідачем здійснено перерахування коштів в сумі 28 613 319,29 грн., які позивачем зараховані в погашення частини пені, та в сумі 17 411 680,71 грн., які позивачем зараховані в погашення частини штрафу за Додатковою угодою № 11.

Таким чином, за розрахунком позивача станом на 25.06.2020 року за Договором та Додатковою угодою № 11 заборгованість відповідача складає 134 676 957,60 грн. пені, 184 131 757,00 грн. штрафу, 29 730 145,73 грн. 3% річних, 52 857 691,42 грн. інфляційних втрат.

В свою чергу позивачем за Додатковою угодою № 14 нараховано за загальний період прострочення з 18.02.2020 року по 16.03.2020 року та пред`явлено до стягнення на підставі пункту 6.2 Договору пеню в сумі 688 337,08 грн. та статті 625 Цивільного кодексу України 3 % річних в сумі 106 696,32 грн. за період 18.02.2020 року - 16.03.2020 року, а також нараховано за період 17.03.2020 року - 17.05.2020 року: 2 173 245,51 грн. пені, 353 251,94 грн. процентів річних, та інфляційних втрат у розмірі 1 166 013,24 грн. та 5 004 212,00 грн. штрафу. Також за період з 18.05.2020 року по 10.06.2020 року донараховано 727 069,61 грн. пені та 136 325,55 грн. процентів річних, за період з 11.06.2020 року по 25.06.2020 року донараховано 348 387,52 грн. пені, 85 203,47 грн. процентів річних, та за період 11.02.2020 - 31.05.2020 року втрат від інфляції в сумі 1 387 267,73 грн., які останній просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

При цьому після відкриття провадження у справі 20.03.2020 року відповідачем здійснено перерахування грошових коштів в сумі 688 337,07 грн., які позивачем зараховані в погашення частини пені, а також грошових коштів в сумі 3 286 662,93 грн., які зараховані позивачем в рахунок погашення частини основного боргу за Додаткоовю угодою № 14.

Таким чином, за розрахунком позивача станом на 25.06.2020 року за Договором та Додатковою угодою № 14 заборгованість відповідача складає 3 248 702,64 грн. пені, 5 004 212,00 грн. штрафу, 681 477,28 грн. 3% річних, 1 387 267,73 грн. інфляційних втрат.

У зв`язку зі сплатою відповідачем за Додатковою угодою № 11 заборгованості в сумі 46 025 000,00 грн. та 3 975 000,00 грн. згідно Додаткової угоди № 14 відповідно до п.п.6.4, 6.6 Договору та ст. 534 ЦК України позивачем здійснено зарахування вказаних платежів, про черговість яких відповідача повідомлено повідомленням № 50-04/351 від 24.03.2020 року.

Окрім цього як встановлено судом за матеріалами справи, відповідач після 25.06.2020 року здійснив оплату за Додатковою угодою № 11 в сумі 874 327 694,61 грн. та за Додатковою угодою № 14 в сумі 21 263 963,68 грн., які позивачем зараховані згідно п.п. 6.4, 6.6 Договору та статті 534 ЦК України та про черговість зарахування повідомлено відповідача повідомленням від 08.02.2021 року № 50-12/233.

Отже, з огляду на вищезазначені повідомлення про черговість зарахування грошових коштів судом встановлено, що відповідач станом на 11.03.2021 року погасив заборгованість за Додатковою угодою № 11 та Додатковою угодою № 14 в сумі 681 862 162,41 грн., з яких 354 800 533,17 грн. основного боргу, 137 925 660,24 грн. пені та 189 135 969,00 грн. штрафу.

Залишок заборгованості за Додатковою угодою № 11 та Додатковою угодою № 14 складає 2 678 346 838,72 грн., з яких 2 593 690 256,56 грн. основного боргу, 30 411 623,01 грн. процентів річних та 54 244 959,15 грн. втрат від інфляції.

Суд зазначає, що у відповідності до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної вище норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

При цьому суд звертає увагу, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Таким чином, оскільки в процесі розгляду справи судом встановлено, що відповідачем після прийняття справи до провадження після касаційного розгляду ухвалою від 31.03.2020 року погашено заборгованість за Додатковою угодою № 11 та Додатковою угодою № 14 в сумі 681 862 162,41 грн, з яких 354 800 533,17 грн. зараховано позивачем в погашення основного боргу, 137 925 660,24 грн. в погашення пені та 189 135 969,00 грн. в погашення штрафу, відповідно, на момент розгляду справи по суті в судовому засіданні 11.03.2021 року предмет даного спору в частині стягнення з відповідача 354 800 533,17 грн. основного боргу, 137 925 660,24 грн. пені та 189 135 969,00 грн. штрафу відсутній.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги наведені нормативні приписи та той факт, що сплата грошових коштів здійснена відповідачем після відкриття провадження у справі та на момент розгляду справи предмет спору у вказаній частині відсутній, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення 354 800 533,17 грн. основного боргу, 137 925 660,24 грн. пені, 189 135 969,00 грн. штрафу за Договором та Додатковими угодами № 11 та № 14 підлягає закриттю у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Суд також звертає увагу, що згідно частини 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов`язань за Договором та Додатковими угодами № 11 та № 14 у встановлений строк в сумі 2 593 690 256,56 грн. основного боргу, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів оплати вартості електричної енергії на вказану суму відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у вказаній сумі підлягає задоволенню.

Також суд зазначає про необхідність з огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення процентів річних та втрат від інфляції судом встановлено, що розмір вказаних нарахувань, перерахований судом у відповідності до умов Договору і Додаткових угод № 11 та № 14 та приписів чинного законодавства, з урахуванням визначеного судом періоду прострочення, становить 30 411 623,01 грн. процентів річних та 54 244 959,15 втрат від інфляції, відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та умовам Договору і Додаткових угод до нього та є арифметично вірним, а тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 30 411 623,01 грн. процентів річних, 54 244 959,15 втрат від інфляції підлягають задоволенню.

Щодо вимоги ДП «НАЕК "Енергоатом» про зазначення в рішенні згідно ч. 10 ст. 238 ГПК України про нарахування пені та трьох відсотків річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, суд зазначає, що згідно п. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Суд вважає за доцільне зауважити, що застосування вищезазначених положень Господарського процесуального кодексу є правом, а не обов`язком суду, та на час ухвалення рішення у даній справі відсутні приписи законодавства України, які регулюють порядок такого нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення суду, та з урахуванням яких суд міг би визначити відповідні нарахування для подальшого застосування органом, що здійснюватиме примусове виконання рішення.

Таким чином з огляду на те, що суд не наділений повноваженнями самостійно встановлювати порядок нарахування відсотків або пені, а може застосувати лише передбачені законодавством приписи, а також приймаючи до уваги обставини справи та часткове погашення заборгованості відповідачем під час судового розгляду, а також зважаючи на закриття провадження в частині стягнення пені внаслідок відсутності спору у вказаній частині та відсутності передбаченої приписами ч. 10 ст. 238 ГПК України можливості застосування її приписів до вимог про стягнення втрат від інфляції клопотання позивача щодо застосування положень ч. 10 ст. 238 ГПК України щодо позовних вимог у цій справі є таким, що задоволенню не підлягає.

Щодо викладеного відповідачем в запереченнях на заяву про збільшення позовних вимог клопотання про зменшення неустойки до 1 грн., процентів річних та втрат від інфляції до 1 грн. відповідно згідно ст. 551 ЦК України та статті 233 Господарського кодексу України, в обґрунтування якого відповідач посилався, зокрема, відсутність збитків для позивача, неспівмірність нарахувань та значний розмір неустойки, а також неприбутковість відповідача і фактичне виконання ним своїх зобов`язань за Договором та Додатковими угодами суд зазначає, що відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України).

З огляду на приписи частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України приймаючи рішення господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Суд звертає увагу, що ні у вище зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов`язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №910/9765/18).

Окрім цього за висновком Великовї Палати Верховного Суду України, викладеним в постанові від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, суд може зменшити розмір неустойки, штрафу та процентів річних, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності.

Судом встановлено, що відповідач є господарюючим суб`єктом і несе відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже сторони, здійснюючи господарську діяльність, мали передбачити пов`язані із цим ризики, в тому числі можливість несвоєчасного виконання зобов`язань та наступне понесення витрат.

Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами статті 74 ГПК України, статті 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 910/9765/18.

При цьому суд зазначає з урахуванням правової позиції, викладеної в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013, що наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Разом з тим приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Суд наголошує, що згідно зі ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу, свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

При цьому господарський суд не приймає до уваги посилання відповідача на ненадання позивачем доказів понесення збитків внаслідок прострочення виконання зобов`язань з оплати електроенергії, оскільки обов`язок доведення наявності підстав для зменшення штрафних санкцій та процентів річних покладений саме на відповідача.

В свою чергу судом прийнято до уваги триваючий характер порушень відповідачем умов Договору та Додаткових угод в частині оплати електричної енергії та наявність численних аналогічних спорів між сторонами.

З урахуванням викладеного та змісту поданих відповідачем відзиву, пояснень та заперечень суд зазначає, що обставини, на які посилається відповідач, за відсутності належних та допустимих доказів, не можуть бути розцінені як виняткові та такі, що є підставою для зменшення процентів річних від заявленої суми, додатково звертаючи увагу висновки щодо закриття провадження у справі в частині стягнення неустойки (пені та штрафу).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача пропорційно сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір вимог відповідачем не було сплачено в добровільному порядку.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 73-80, 86, 123, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/4160/20 за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Державного підприємства "Гарантований покупець" в частині стягнення 354 800 533,17 грн. основного боргу, 137 925 660,24 грн. пені, 189 135 969,00 грн. штрафу закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства "Гарантований Покупець" (01032, м.Київ, ВУЛИЦЯ СИМОНА ПЕТЛЮРИ, будинок 27; ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська,3, м. Київ, 01032; ) 2 593 690 256,56 грн. (два мільярди п`ятсот дев`яносто три мільйони шістсот дев`яносто тисяч двісті п`ятдесят шість грн. 56 коп.) основного боргу, 30 411 623,01 грн. (тридцять мільйонів чотириста одинадцять тисяч шістсот двадцять три грн. 01 коп.) процентів річних, 54 244 959,15 грн. (п`ятдесят чотири мільйони двісті сорок чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять грн. 15 коп.) втрат від інфляції та 735 700,00 грн. (сімсот тридцять п`ять тисяч сімсот грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 19 квітня 2021 року.

Суддя А.М.Селівон