ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" квітня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3560/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

При секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/3560/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" (04052, м. Київ, вул. Нижній Вал, буд. 7-9; )

До відповідачів:

Товариства з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія" (65007, м.Одеса, вул. Новощіпний ряд, буд. 5; )

Публічного акціонерного товариства „Чорноморська транспортна компанія" (65007, м.Одеса, вул. Новощіпний ряд, буд. 5; )

Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія Дасті" (65005, м. Одеса, вул. Косовська, буд. 2/11 Ж, офіс 86; )

Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовської Наталії Юріївни (65007, м.Одеса, вул. Преображенська, 57)

Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяни Анатоліївни (65058, м. Одеса, вул. Довженка, 3)

За участю у справі в якості третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство „Імексбанк" (65039, м. Одеса, проспект Гагаріна, буд. 12-А; ), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців, 17; )

За участю у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю „Трансбудтехнології" (76000, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 23; )

Про визнання права іпотеки за іпотечним договором, скасування рішень, визнання недійсними договорів та звернення стягнення на предмет іпотеки

Представники:

від позивача - Колосюк В.А., адвокат за довіреністю

від відповідача ТОВ "Чорноморська транспортна компанія" - Новікова Т.О., адвокат за ордером

від відповідача ПАТ "Чорноморська транспортна компанія" - Новікова Т.О., адвокат за ордером

від відповідача ТОВ „Компанія Дасті" - не з`явився

від відповідача Приватного нотаріуса Чужовської Наталії Юріївни - не з`явився

від відповідача Приватного нотаріуса Петрушенко Тетяни Анатоліївни - Новікова Т.О., адвокат за ордером

від третьої особи ПАТ „Імексбанк" - не з`явився

від третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - не з`явився

від третьої особи ТОВ „Трансбудтехнології" - не з`явився

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою від 11.12.2020 р. за вх. № ГСОО 3681/20 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія", Публічного акціонерного товариства „Чорноморська транспортна компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія Дасті", Приватного нотаріуса Чужовської Наталії Юріївни, Приватного нотаріуса Петрушенко Тетяни Анатоліївни визнання права іпотеки за іпотечним договором, скасування рішень, визнання недійсними договорів та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги позивача направлено на:

- визнання права іпотеки за Іпотечним договором з майновим поручителем, посвідченим 29.11.2013 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за №5316 за Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос", предметом іпотеки якого є нерухоме майно: нежитлові будівлі автостанції, що складаються з: будівлі автостанції літ. „А"; будівлі магазинів літ. „Б", загальною площею 22283,1 кв.м, основною площею 2007,0 кв.м, та знаходяться за адресою: місто Одеса, Новощіпний ряд, будинок 5 (п`ять), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, в тому числі, але не виключно: право на державну реєстрацію речового права іпотеки та змін до нього, що виникли на підставі Іпотечного договору з майновим поручителем, посвідченого 29.11.2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.ІО., та зареєстрованого в реєстрі за №5316, та набуті Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" за Договором №108/1 купівлі-продажу майнових прав, посвідченим 11.10.2019р. Журавльовою Л.М. ПНКМНО та зареєстрованим в реєстрі за №876, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" та Публічним акціонерним товариством „Імексбанк";

- скасування рішення (індексний номер): 16056488 від 25.09.2014р. про припинення іпотеки, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Наталією Юріївною, на підставі договору про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем, що посвідчений 25.09.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за №4766;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Ідеал Бас", посвідченого 04.12.2015р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А. та зареєстрованого за № 2566;

- скасування рішення (індексний помер): 26776431 від 04.12.2015р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатоліївною та визнання права власності за Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія";

- визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Ідеал Бас" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Компанія Дасті", посвідчений 24.12.2015р., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А. та зареєстрований за № 2662;

- скасування рішення (індексний номер): 27472904 від 24.12.2015р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатоліївною;

- в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 87/13 від 19.11.2013р. , а саме заборгованості за кредитом у сумі 163664901,62 грн., яка підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області від 18.05.2015р. по справі №916/878/15-г, звернення стягнення па користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" на предмет іпотеки за Іпотечним договором з майновим поручителем, що посвідчений 29.11.2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим номером 5317, а саме на: нежитлові будівлі автостанції, що складаються з: будівлі автостанції літ. „А"; будівлі магазинів літ. „К", загальною площею 22283,1 кв.м, основною площею 2 007,0 кв.м, та знаходяться за адресою: місто Одеса, Новощіпний ряд, будинок 5 (п 'ять), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за ціною встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки відсутні.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.12.2020р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3560/20. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство „Імексбанк". Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю „Трансбудтехнології". Підготовче засідання у справі призначено на "20" січня 2021 р. о 11:00. Запропоновано відповідачам підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Запропоновано залученим третім особам, відповідно до ст. 168 ГПК України надати пояснення щодо позову протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду.

17.12.2020р. за вх.№33820/20 до суду надійшла заява від представника Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.12.2020р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" від 17.12.2020 за вх. №33820/20 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Проведення підготовчого засідання "20" січня 2021 року о 11:00 в режимі відеоконференції здійснено за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon" (за вебпосиланням: vkz.court.gov.ua).

23.12.2020р. до господарського суду Одеської області позивачем подано заяву про приєднання до матеріалів справи доказів направлення на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб копії позовної заяви з додатками.

04.01.2021р. до господарського суду Одеської області від Приватного нотаріуса Чужовської Наталії Юріївни надійшов відзив. (а.с. 151-154, т.1).

19.01.2021р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія" надійшов відзив на позовну заяву. (а.с. 166-178, т.1).

19.01.2021р. до господарського суду Одеської області від Приватного нотаріуса Чужовської Наталії Юріївни надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача. (а.с. 234, 235, т.1).

19.01.2021р. до господарського суду Одеської області від Приватного нотаріуса Петрушенко Тетяни Анатоліївни надійшов відзив на позовну заяву.

20.01.2021р. у судовому засіданні було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 08.02.2021р. о 12:00.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.01.2021р. повідомлено учасників справи №916/3560/20: Публічне акціонерне товариство „Чорноморська транспортна компанія", Товариство з обмеженою відповідальністю „Компанія Дасті", Приватного нотаріуса Чужовську Наталію Юріївну, Приватного нотаріуса Петрушенко Тетяну Анатоліївну, Публічне акціонерне товариство „Імексбанк", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Товариство з обмеженою відповідальністю „Трансбудтехнології" про судове засідання, яке відбудеться "08" лютого 2021р. о 12:00.

05.02.2021р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшла відповідь на відзив.

Також, 05.02.2021р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшли заперечення на клопотання приватного нотаріуса Чужовської Н.Ю. про заміну неналежного відповідача по справі.

05.02.2021р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшла відповідь на відзив приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А. на позовну заяву по справі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.02.2021р. продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №916/3560/20 на 30 днів до 16.03.2021р. Відкладено підготовче засідання на "01" березня 2021р. о 10:30. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 01.03.2021р. о 10:30. Запропоновано відповідачам підготувати та надати до суду і одночасно надіслати учасникам по справі заперечення на відповідь на відзив, оформлені з урахуванням вимог, встановлених ст.167 ГПК України, в строк до 19.02.2021р.

18.02.2021р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія" надійшли заперечення на відповідь позивача на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія" (а.с. 108-114, т.1).

19.02.2021р. до господарського суду Одеської області від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовської Н.Ю. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.03.2021р. закрито підготовче провадження у справі № 916/3560/20. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "15" березня 2021 р. о 13:45. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 15.03.2021р. о 13:45.

15.03.2021р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 30.03.2021р. о 10:00.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.03.2021р. повідомлено учасників справи №916/3560/20: Публічне акціонерне товариство „Чорноморська транспортна компанія", Товариство з обмеженою відповідальністю „Компанія Дасті", Приватного нотаріуса Чужовську Наталію Юріївну, Приватного нотаріуса Петрушенко Тетяну Анатоліївну, Публічне акціонерне товариство „Імексбанк", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Товариство з обмеженою відповідальністю „Трансбудтехнології" про судове засідання, яке відбудеться "30" березня 2021р. о 10:00.

30.03.2021р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 06.04.2021р. о 13:45.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.03.2021р. повідомлено учасників справи №916/3560/20: Товариство з обмеженою відповідальністю „Компанія Дасті", Приватного нотаріуса Чужовську Наталію Юріївну, Публічне акціонерне товариство „Імексбанк", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Товариство з обмеженою відповідальністю „Трансбудтехнології" про судове засідання, яке відбудеться "06" квітня 2021р. о 13:45.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд її задовольнити.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія" заперечує проти заявлених вимоги позивача та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Публічне акціонерне товариство „Чорноморська транспортна компанія" заперечує проти заявлених вимог позивача та просить суд відмовити в їх задоволенні, відповідно до усних пояснень представника відповідача, однак письмового відзиву до суду останнім надано не було.

Товариством з обмеженою відповідальністю „Компанія Дасті" відзиву на позовну заяву не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування на його адресу ухвали суду.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Наталія Юріївна заперечувала проти свого процесуального статуту у якості відповідача за даними позовними вимогами, та відповідно до поданого відзиву заперечувати проти заявленних вимог позивача.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяна Анатоліївна заперечувала проти свого процесуального статуту у якості відповідача за даними позовними вимогами.

Третіми особами Публічним акціонерним товариством „Імексбанк", Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Товариством з обмеженою відповідальністю „Трансбудтехнології" письмових пояснень, в порядку ст. 168 ГПК України до суду надано не було та не використаного свого право на викладення своїх аргументів та міркувань на підтримку або заперечення проти позову.

У судовому засіданні 06.04.2021 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 14.04.2021р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи за час розгляду справи, суд встановив.

19.11.2013р. між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Трансбудтехнології" (Позичальник) було укладено Кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 87/13, у відповідності до п.п. 1.1, 1.1.1 якого, Кредитор зобов`язався надати Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, далі по тексту - „Кредит" або „Кредитна лінія". Надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами або в повній сумі на умовах визначених цим договором в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості до 249750680,00 грн., далі по тексту кожна частина окремо - „Транш", а в сукупності - „Транші", зі сплатою фіксованої процентної ставки - 18,0% процентів річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за всіма траншами до 12 листопада 2014 року (включно) на умовах, визначених цим договором. Кредит надається Позичальнику на наступні цілі: поточні потреби.

Публічне акціонерне товариство „Імексбанк" звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансбудтехнології" про стягнення заборгованості та позовні вимоги були обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 87/13 від 19.11.2013р. грошових зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.05.2015р. по справі №916/878/15-г позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансбудтехнології" на користь Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" заборгованість за кредитом в сумі 124 750680,00 грн., заборгованості із відсотків в сумі 14334365,58 грн., пеню в сумі 24579856,04 грн. та вирішено питання щодо судового збору.

Рішення господарського суду Одеської області від 18.05.2015р. по справі №916/878/15-г оскаржено не було, та 08.06.2016р. набрало законної сили, у зв`язку з чим судом було видано накази про примусове виконання зазначеного рішення.

29.11.2013р. в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії №87/13 від 19.11.2013р., між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" (Іпотекодержатель) та Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія" (Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір з майновим поручителем, посвідчений 29.11.2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим номером 5316, відповідно до умов якого, банку в іпотеку було передано, у тому числі, нерухоме майно: нежитлові будівлі автостанції, що складаються з: будівлі автостанції - літ. "А"; будівлі магазинів - літ. "Б", загальною площею 22283,1 кв.м, основною площею 2007,0 кв.м, та знаходяться за адресою: місто Одеса, Новощіпний ряд, будинок 5 (п`ять), та розташовані на земельній ділянці, площею 0,6990 га, право власності та/або користування на яку не зареєстровано; заява про приватизацію якої Продавцем до відповідних органів не подавались, кадастровий номер: :33:003:0008.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015р. №50 Про віднесення АТ „Імексбанк" до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 26.01.2015р. №16 Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ „Імексбанк", згідно з яким з 27.01.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ „Імексбанк".

На підставі постанови Правління Національного банку України від 21.05.2015р. №330 „Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ „Імексбанк", виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 27 травня 2015р. №105 „Про початок процедури ліквідації АТ „Імексбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства „Імексбанк".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.09.2016р. №1697 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами Матвієнко Андрія Анатолійовича з 05.09.2016р.

Ґрунтуючи заявлені позовні вимоги, позивачем було зазначено суду, що у Публічного акціонерного товариства „Імексбанк", починаючи з 27 травня 2015 року по сьогоднішній день триває процедура ліквідації.

Посилаючись на ч. 4 ст. 110 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 76 Закону України „Про банки та банківську діяльність, ст. 48 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", було зазначено суду, що 14 серпня 2019 року відбулись відкриті торги щодо реалізації (продажу права вимоги) за лотом №UKR -2019-03, до якого включені права вимоги боргу за Кредитним договором та договором, що забезпечує виконання зобов`язання за ним.

Відповідно до результатів проведення відкритих електронних торгів, що були оформлені протоколом №UKR-2019-03 від 14.08.2019р., переможцем стало Товариство з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос".

11.10.2019р., за результатами проведення торгів, між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" (Новий кредитор) було укладено Договір №108 про відступлення прав вимоги.

Відповідно до п. 1.1. Договору №108 про відступлення прав вимоги від 11.10.2019р., за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або поручителів та/або заставодавців фізичних осіб та/або юридичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами та/або договорами поруки та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін та доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Основні договори, надалі за текстом Право вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Відповідно до Додатку № 1 Договору відступлення права вимоги, зокрема Банком було відступлено Новому кредитору право вимоги за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 87/13 від 19.11.2013р., з урахуванням всіх змін та доповнень.

Згідно з п. 2. Договору №108 про відступлення прав вимоги від 11.10.2019р., за цим Договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває всіх прав кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, право нараховувати та стягувати проценти, неустойки, штрафи, стягувати суми, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3,0% річних), права вимагати застосуванню наслідків реституції при недійсності правочинів, отриманню коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів, права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство, виконавчих проваджень, в тому числі щодо майна, яке буде реалізовано на торгах та підлягатиме передачі стягувану в погашення боргу, права вимоги за мировими угодами, договорами з арбітражними керуючими, охоронними організаціями, права участі в колегіальних органах, в тому числі комітеті кредиторів тощо. Розмір права вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та па умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.

Відповідно до п.4. Договору №108 про відступлення прав вимоги від 11.10.2019р., Сторони домовились, що за відступлення прав за Основними договорами, відповідно до цього Договору, та відступлення майнових прав відповідно до Договору №108/1 купівлі-продажу майнових прав від 11.10.2019р., укладеного Сторонами одночасно із цим Договором, Новий кредитор сплатив Банку грошові кошти у сумі 43408595,20 гри., без урахування ПДВ, Ціна відступлення сплачена Новим кредитором Банку в повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 15 цього Договору, на підставі Протоколу електронних торгів №UKR-2019-03 від 14.08.2019р., складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор.

11.10.2019р., за результатами проведення торгів, між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" (Банк/Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" (Покупець) було укладено Договір №108/1 купівлі-продажу майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за №876, за умовами п. 1.1. якого, за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, продавець передає у власність Покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли у Банка за договорами, наведеними у додатку №1 до цього Договору, (надалі Права вимоги), а також пов`язані з ними права (права, які випливають з них), які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, в тому числі але не виключно.

Згідно з п.п. 1.2. та 1.3. Договору №108/1 купівлі-продажу майнових прав від 11.10.2019р., Покупець сплачує Продавцю за Майнові права грошові кошти (плату) у розмірі та у порядку, визначеному цим Договором. Майнові права вважаються переданими Покупцю з моменту підписання цього Договору

Пунктом 3.1. Договору №108/1 купівлі-продажу майнових прав від 11.10.2019р. визначено, що кошти за продаж Майнових прав за цим Договором Покупець сплатив Продавцю відповідно до умов Договору №108 про відступлення прав вимоги від 11.10.2019р., що укладений між Сторонами, на підставі Протоколу електронних торгів №UKR-2019-03 від 14.08.2019р.

Відповідно до додатку № 1 до Договору №108 про відступлення прав вимоги від 11.10.2019р., зокрема Банком було відступлено Новому кредитору майнові права за Іпотечним договором з майновим поручителем Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія" від 29.11.2013р., посвідченим Чужовською Н.Ю., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №5316 із урахуванням всіх змін та доповнень.

Поряд з цим судом з`ясовано наступне.

25.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія" було укладено Договір про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем, що посвідчений 25.09.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за №4766, за умовами якого за взаємною згодою та керуючись ст. 651-654 ЦК України, сторони вирішили розірвати Іпотечний договір (з майновим поручителем), посвідчений 29 листопада 2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за №5316, укладений між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія".

Позивачем було зазначено суду, що відповідно до загальних відомостей, які вказані на сайті Національного банку України зазначено, що з серпня 2014 року у зв`язку з появою ознак погіршення стану ліквідності АТ "„Імексбанк", надходженням скарг клієнтів банку на несвоєчасне виконання ним своїх зобов`язань в АТ „Імексбанк" було запроваджено особливий режим контролю за діяльністю цього банку шляхом призначення куратора - службовця Національного банку України, та вказано, що з 15.01.2015р. АТ „Імексбанк" віднесено до категорії проблемних та встановлено строк для вжиття заходів щодо приведення своєї діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства. Позивачем було зауважено, що Договір про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2014р. було укладено за декілька місяців до початку введення тимчасової адміністрації та вже після запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку. Також було пояснено позивачем, що Договір про розірвання Іпотечного договору від 25.09.2014р. був укладений за 1,5 місяці до кінцевого терміну повернення заборгованості за всіма траншами, тобто до 12.11.2014р., проте, як стверджує позивач, зобов`язання виконані не були.

За посиланням позивача, уклавши Договір про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2014р., АТ "„Імексбанк" відмовився від власних майнових вимог та враховуючи відсутність іншого майна у Боржника, втратив можливість щодо задоволення вимог Кредитора за Кредитним договором.

04.12.2015р. між Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Ідеал Бас" (Покупець), найменування якого в подальшому було змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія", було укладено Договір купівлі-продажу нерухомості, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатоліївною та зареєстровано за № 2566, за умовами якого Публічне акціонерне товариство „Чорноморська транспортна компанія" передало у власність (продало), а Товариство з обмеженою відповідальністю „Ідеал Бас" прийняло у власність (купило) майно, а саме: нежитлові будівлі автостанції, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Новощіпний ряд, 5, що в цілому складається: з будівлі автостанції літ. „А", будівлі магазинів літ. „Б", загальною площею 2283,1 кв.м, основною площею 2007,0 кв.м, розташованих на земельній ділянці, загальною площею 6990 кв.м., кадастровий номер: :33:003:0008, і сплачує за нього обговорену грошову суму, за ціну та на умовах зазначених в п. 3 цього договору.

Позивачем було зазначено, що на підставі зазначеного договору, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатоліївною було прийнято рішення (індексний номер): 26776431 від 04.12.2015р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме реєстрації права власності на дану нерухомість за Товариством з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія".

24.12.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Дасті" (Іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Ідеал Бас" (Іпотекодавець), (наразі найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія") було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатоліївною та зареєстровано за № 2662.

На підставі договору іпотеки, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатоліївною було прийняті рішення (індексний помер): -27472904 від 24.12.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме реєстрації іпотеки на нерухоме майно (номер запису про іпотеку: 12732241); - 27471462 від 24.12.2015 15:03:47 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме реєстрації обтяження па нерухоме майно (номер запису про обтяження: 12731526).

Судом встановлено, що 04.03.2019 року Публічне акціонерне товариство „Імексбанк" зверталось до господарського суду Одеської області із позовом до Публічного акціонерного товариства "Чорноморська транспортна компанія", в якому просило суд застосувати наслідки недійсності Договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, укладеного 25.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та Публічним акціонерним товариством "Чорноморська транспортна компанія".

Судом з`ясовано, що рішенням господарського суду Одеської області від 13.05.2019р. по справі №916/560/19, у позові відмовлено повністю.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2019р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства „Імексбанк" залишено без задоволення. Рішення господарського суду Одеської області від 13 травня 2019 року у справі №916/560/19 залишено без змін.

За текстом зазначеної постанови визначено, що розірвавши Іпотечні договори, Банк відмовився від майнових вимог до Іпотекодавця за дійсними договорами забезпечення за наявності непогашеної заборгованості Позичальника Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансбудтехнології" за Кредитним договором, що підтверджується рішенням господарського суду Одеської області від 18.05.2015 року у справі №916/878/15-г.

Та в рамках апеляційного перегляду зазначеної справи судовою колегією було встановлено, що з 27.01.2015р. у АТ „Імексбанк" було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. Рішенням виконавчої дирекції ФНВФО від 27.05.015р. №105 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Імексбанк" з 27.05.2015 року. Таким чином, тимчасова адміністрація діяла в ПАТ "Імексбанк" з 27.01.15 по 26.05.2015 року і саме в цей період повинна була бути проведена перевірка стосовно спірного правочину.

Таким чином, перевірку та виявлення нікчемного правочину, вчиненого банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, слід було провести в період дії тимчасової адміністрації, а саме до 26.05.2015 року, а з моменту введення процедури ліквідації - тільки повідомляти про нікчемність договорів.

При цьому, судова колегія зазначала, що перебіг строку на виявлення нікчемності останнього, розпочався саме з дня запровадження тимчасової адміністрації банку, а саме 27.01.2015р., та закінчився 26.05.2015 року.

Судовою колегією було зазначено, що трирічний термін позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України, сплинув 26.05.2018 року, проте, до господарського суду Одеської області АТ "Імексбанк" звернувся з позовною заявою 27.02.2019 року, що вбачається зі штампу поштової установи на конверті, в якому надійшла позовна заява до суду.

Також у згаданій постанові апеляційної інстанції було зазначено, що судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на пропуск позовної давності.

Однак, позивач вважає, що Договір про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2014р. є нікчемним, та не створює будь-яких юридичних наслідків як для його сторін, так і для інших осіб, у зв`язку з цим, як зазначає позивач, Договір купівлі-продажу нерухомості від 04.12.2015р. та Договір іпотеки від 24.12.2015р., що укладені внаслідок укладення нікчемного правочину та предметом яких є відчуження, набуття та передача в іпотеку зазначеного нерухомого майна, не несуть жодних правових наслідків.

В обґрунтування позову позивачем було зазначено суду, що враховуючи обставини справи та зокрема, що рішенням суду не застосовано наслідки нікчемного правочину, але встановлено факт нікчемності Договору про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2014р., а також, що відповідно до ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України, такий правочин не несе жодних правових наслідків, Публічне акціонерне товариство „Імексбанк", як сторона по справі №916/560/19 за рішенням суду та Іпотекодержатель за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також на виконання ст. 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно", як заявник, звернувся до державного реєстратора.

Позивачем було зазначено суду, що на підставі поданої заяви та рішення суду, державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світланою Олександрівною, прийнято рішення (індексний номер рішення): 52542936 від 05.06.2020р. про скасування реєстраційної дії іпотеки на підставі рішення господарського суду Одеської області від 15.05.2019 по справі №916/560/19.

Позивачем було зазначено суду, що після відновлення в Державному реєстрі запису про іпотеку (3618081) та статусу Іпотекодержателя за Публічним акціонерним товариством „Імексбанк", Товариство з обмеженою відповідальністю „Фінансова Компанія „Геліос" також звернулась із відповідною заявою та Договором №108/1 купівлі- продажу майнових прав, посвідченого 11.10.2019р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. за № 876, для внесення відповідних відомостей щодо заміни статусу Іпотекодержателя.

За посиланням позивача, 05.06.2020р. державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світланою Олександрівною, прийнято рішення (індексний номер рішення): 52544610 про реєстрацію відступлення прав іпотеки та здійснено заміну іпотекодержателя з Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" на Товариство з обмеженою відповідальністю „Фінансова Компанія „Геліос".

Однак, як з`ясовано судом, 15.10.2020р. Міністерством юстиції України прийнято наказ №3582/5 про задоволення скарги, яким задоволено скаргу Товариства з обмеженого відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія" та скасовано рішення від 05.06.2020р. №№ 52542936, 52545689, 52544610, 52546280, від 09.06.2020р. №52573879, прийняті державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світланою Олександрівною.

Позивачем було зазначено суду, що в наслідок укладення Договору про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2014р., Договору купівлі-продажу нерухомості від 04.12.2015р., Договору іпотеки від 24.12.2015р., внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення іпотеки та обтяження, внесення запису про перехід права власності до нового власника, внесення сторонніх іпотек та обтяжень, Товариство з обмеженою відповідальністю „Фінансова Компанія „Геліос" позбавлено можливості належним чином користуватись своїм правом вимоги за Кредитним договором, а саме правами іпотекодержателя за Договором іпотеки від 29.11.2013р., в тому числі правом іпотекодержателя на задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем було зазначено суду, що враховуючи положення ст. 216 Цивільного кодексу України та предмет Договору про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2014р.,

його сторони зобов`язані повернути другій стороні все те, що вони отримали за недійсним правочином, тобто, права іпотеки за Договором іпотеки повинні бути повернуті на користь їх законного за дійсного власника - Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова Компанія „Геліос" та визнані за ним.

Позивач вважає, що враховуючи положення ст. 216 Цивільного кодексу України, а також факт недійсності Договору про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2015р. з моменту його укладання, Публічне акціонерне товариство „Чорноморська транспортна компанія" не мало права без згоди Іпотекодержателя укладати Договір купівлі-продажу нерухомості від 04.12.2015р., а Товариство з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія" укладати Договір іпотеки від 24.12.2015р.

У зв`язку з наведеним, за твердженнями позивача, Договір купівлі-продажу нерухомості від 04.12.2015р., а також Договір іпотеки від 24.12.2015р. суперечать нормам закону та є недійсними, а рішення про реєстраційні дії, які були вчинені за наслідком таких незаконних дій Товариства з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія" та Публічного акціонерного товариства „Чорноморська транспортна компанія", підлягають скасуванню.

Таким чином, як вважає позивач, Договір купівлі-продажу нерухомості, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А за № 2566 та Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А за №2662, були укладені з порушенням норм законодавства, зокрема, положень ст. 9 Закону України „Про іпотеку", що свідчить про наявність підстав для визнання їх недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Позивач вважає, що для належного захисту його прав та законних інтересів та можливості подальшої реалізації ним прав, передбачених Кредитним договором та Договором іпотеки від 29.11.2013р., достатнім способом захисту є відновлення становища, яке існувало між сторонами до моменту вчинення недійсних правочинів, та незаконних дій відповідачів. Відновлення становища, в свою чергу можливо домогтися шляхом визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів.

Як вказує позивач, станом на сьогоднішній день, не дивлячись на факт недійсності (нікчемності) Договору про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2014р., в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було вчинено реєстраційні дії без достатніх законних і правових підстав, у зв`язку з якими позивач не в змозі реалізувати свої права за договором іпотеки, зокрема щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, існування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вказаних реєстраційних дій ускладнює, а в деяких випадках, унеможливлює реалізацію позивачем своїх законних прав Іпотекодержателя, у зв`язку з чим, рішення державних реєстраторів щодо вчинення таких дій мають бути визнані незаконними та скасовані судом.

Позивачем було зазначено суду, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Фінансова Компанія „Геліос" в силу іпотеки мас право у разі невиконання Іпотекодавцем зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами нього боржника, якщо інше не встановлено законом (право іпотеки).

З урахуванням викладеного та зазначеного, Товариство з обмеженою відповідальністю „Фінансова Компанія „Геліос" звернулось з даним позовом до суду для відновлення своїх порушених та невизнаних прав на предмет іпотеки, а також з одночасною вимогою про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки.

Надаючи відзив на позовну заяву Чужовською Наталією Юріївною було зазначено суду, що приватний нотаріус вважає, що її помилково було зазначено у якості відповідача, оскільки пред`являючи позовну вимогу до неї, позивач повинен був зазначити, в чому було здійснено порушення прав останнього саме з боку приватного нотаріуса.

Посилаючись на висновки Верховного Суду, приватний нотаріус просив суд постановити ухвалу, якою виключити приватного нотаріуса з кола відповідачів.

Надаючи відзив на позовну заяву, Товариством з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія" було зазначено суду наступне.

Відповідач зазначає, що на сьогоднішній день іпотека нежитлових будівель автостанції, що складаються з: будівлі автостанції літ „А"; будівлі магазинів літ „Б", загальною площею 2283,1 кв.м, основною площею 2007,0 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Новощіпний ряд, будинок 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 за іпотечним договором з майновим поручителем, укладеним між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія", посвідченим 29.11.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н.Ю., за реєстровим №5316, є припиненою. Оскільки іпотечний договір було розірвано, іпотеку припинено, а обтяження іпотекою об`єкта в Державному реєстру прав - зняті.

При цьому, як вказує відповідач, питання щодо фактичного поновлення первинного іпотекодержателя - Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" в праві на іпотеку вже розглядалося та було вирішено господарськими судами за наслідком розгляду справи №916/560/19.

Як пояснює відповідач, у справі №916/560/19 Публічне акціонерне товариство „Імексбанк" просило суд про застосування наслідків недійсності Договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, укладеного 25.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія", повернувши сторони у стан, який існував до укладення цього правочину, шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень щодо нерухомого майна, а саме нерухомого майна: нежитлових будівель автостанції, що знаходяться за адресою: м. Одеса, Новощіпний ряд, будинок 5, які були зареєстровані згідно Іпотечного договору з майновим поручителем, посвідченим 29.11.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н.Ю., за реєстровим №5316.

Відповідачем було зауважено суду, що при цьому, дійсно, господарським судом Одеської області було встановлено ознаки нікчемності правочину: договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №4766, з урахуванням положень ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", однак, рішенням господарського суду Одеської області від 13 травня 2019 року у справі №916/560/19 в задоволенні позову відмовлено повністю.

За поясненнями відповідача, рішення обґрунтоване спливом позовної давності для звернення позивача до суду із заявленим позовом, а також пропуском позивачем строку позовної давності без поважних причин, з огляду на що суд вважав, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" до Публічного акціонерного товариства „Чорноморська транспортна компанія" про застосування наслідків недійсності Договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, укладеного 25.09.2014 року між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія", задоволенню не підлягають.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2019р. рішення господарського суду Одеської області від 13.05.2019р. у справі №916/560/19 залишено без змін.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду вважала помилковим розрахунок суду першої інстанції початку перебігу позовної давності з початку введення тимчасової адміністрації - 27.01.2015р., та вважала, що право позивача можливо було захистити в судовому порядку з моменту закінчення дії тимчасової адміністрації та введення процедури ліквідації, а саме з 26.05.2015 року.

Також відповідачем було доведено інформацію до суду, що надалі, Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" було подано касаційну скаргу на Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2019р. та на рішення господарського суду Одеської області від 13.05.2019 р. у справі №916/560/19.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.10.2019р. відмовлено Публічному акціонерному товариству „Імексбанк" у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою.

Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" також було подано касаційну скаргу на Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2019р. та на рішення господарського суду Одеської області від 13.05.2019 р. у справі №916/560/19 та ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2019р. відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою.

Надалі, 21.02.2020р. Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" було подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду Одеської області від 13.05.2019р. у справі №916/560/19, але, як пояснює відповідач, після відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду, 24.04.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" подало заяву про відмову від апеляційної скарги.

Ухвалою від 18.05.2020р. Південно-західного апеляційного господарського суду, апеляційне провадження у справі №916/560/19 - закрито.

За твердженнями відповідача, оскільки рішенням господарського суду Одеської області у справі №916/560/19 було відмовлено Публічному акціонерному товариству „Імексбанк" у задоволенні позовних вимог, це фактично означає - відмову у поновленні в праві іпотеки. Товариство з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос", у свою чергу, повинно було усвідомлювати наслідки відмови від апеляційної скарги на рішення суду згідно із ч. 5 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, вже після прийняття господарським судом Одеської області рішення у справі №916/560/19, та перегляду справи у апеляційному порядку, та відмови Південно-західним апеляційним господарським судом у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства „Імексбанк", останній 11.10.2019р, за відсутністю права на іпотеку, укладає із Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" договір по поступку права вимоги за іпотечним договором.

Також, відповідачем було повідомлено суд, що наказом Міністерства юстиції України від 15.10.202 р. №3582/5 задоволено скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія" і скасовано рішення від 05.06.2020р. №№ 52542936, 52545689, 52544610, 52546280, від 09.06.2020р. № 52573879, прийняті державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світланою Олександрівною, та анулювало доступ державному реєстратору Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлані Олександрівні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зокрема, як зазначено у висновку Колегії міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 29.09.2020р., державним реєстратором Міюц С.О. під час вчинення реєстраційних дій щодо поновлення записів про іпотеку та заборону шляхом прийняття заяви про скасування було грубо порушення законодавство у сфері державної реєстрації. Так, документом, поданим для такої реєстраційної дії було рішення господарського суду Одеської області у справі №916/560/19, яке не встановлювало правових підстав для вчинення таких реєстраційних дій, оскільки відповідно до резолютивної частини рішення в позовних вимогах було відмовлено.

Крім того, щодо кредитного зобов`язання основного боржника Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансбудтехнології" за кредитним договором № 87/13 від 19.11.2013р., відповідач зазначає, що дійсно рішенням господарського суду Одеської області від 18.05.2015р. у справі №916/878/15-г задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансбудтехнології", шляхом присудження до стягнення на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 124750680,00 грн., заборгованості із відсотків в сумі 14334365,58 грн., пені в сумі 24579856,04 грн., розподілено судові витрати та 08.06.2015р. господарським судом було видано наказ.

Поряд з цим, ухвалою суду від 15.04.2020р. заява Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" про заміну сторони правонаступником була задоволена шляхом заміни позивача та сторони у виконавчому провадженні при примусовому виконанні наказу від 08.06.2015р., виданого господарським судом Одеської області на виконання рішення суду від 18.05.2015р. по даній справі, з Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос".

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.12.2020р. у справі №916/878/15-г відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату наказу. Враховуючи набрання рішенням суду від 18.05.2015р. по даній справі законної сили 08.06.2015р., господарський суд дійшов висновку, що наказ від 08.06.2015р. міг бути пред`явлений стягувачем до виконання у строк до 08.06.2016р. При цьому, з огляду на ненадання Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" доказів на підтвердження пред`явлення наказу суду від 08.06.2015р. до виконання, у господарського суду відсутні підстави для дослідження питання переривання строків пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Посилаючись на ст. 215, ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України „Про іпотеку", відповідачем було зазначено суду, що Договір купівлі-продажу нежитлових будівель автостанції, що складаються з: будівлі автостанції літ „А"; будівлі магазинів літ „Б", загальною площею 2283,1 кв.м, основною площею 2007,0 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Новощіпний ряд, будинок 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, був укладений між Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Ідеал Бас" (нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія") датою 04.12.2015р. та 04.12.2015р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А, прийнято відповідне рішення про державну реєстрацію № 26776431.

Разом, із тим, як звертає увагу суду відповідач, ще 25.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія" був укладений Договір про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №4766.

На підставі цього Договору від 25.09.2014р. було знято заборону відчуження нерухомого майна: - нежитлових будівель автостанції, що складаються з: будівлі автостанції літ „А"; будівлі магазинів літ „Б", загальною площею 2283,1 кв.м, основною площею 2007,0 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Новощепний ряд, будинок 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, а таким чином, на момент вчинення правочину - 04.12.2015р. з купівлі-продажу нежитлових будівель автостанції на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Ідеал Бас" (нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна- компанія"), порушення положень ст. 9 Закону України „Про іпотеку" були зі сторони продавця відсутні.

Посилаючись на ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України „Про іпотеку", відповідачем було зазначено суду, що зазначені норми гарантують іпотекодержателю захист його прав, навіть у разі переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, та теж саме стосується договору іпотеки, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Ідеал Бас" (нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія") та Товариством з обмеженою відповідальністю „Компанія Дасті", що посвідчений 24.12.2015 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А. та зареєстрований за № 2662.

Додаткового, надаючи заперечення щодо позову, відповідачем, з посиланням на ст. 4, ч. 1 ст. 5 ГПК України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 15 ЦК України, Рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 року Конституційного суду України, було зазначено суду, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (Постанова Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 910/14340/17).

Таким чином, як вказує відповідач, спір про фактичне поновлення іпотеки за іпотечним договором з майновим поручителем, посвідченим 29.11.2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим номером 5316, предметом іпотеки якого були нежитлові будівлі автостанції, що складаються з: будівлі автостанції літ „А"; будівлі магазинів літ „Б", загальною площею 2283,1 кв.м, основною площею 2007,0 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Новощепний ряд, будинок 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, вже вирішений господарськими судами у справі №916/560/19.

У зв`язку із тим, що іпотеку за іпотечним договором з майновим поручителем, посвідченим 29.11.2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим номером 5316, господарськими судами не було поновлено, у сьогоднішнього позивача, за твердженням відповідача, відсутні порушення права іпотекодержателя, на захист яких він звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи відзив на позовну заяву Приватним нотаріусом Петрушенко Тетяною Анатоліївною було зазначено суду, що нотаріус не може бути відповідачем у господарському процесі у справах про визнання правочинів недійсними, а залучається до участі у справу як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності.

Виходячи з норм Закону України "Про нотаріат", у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Також було зазначено суду, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок № 296/5).

Посилаючись на ст. 54, ч.ч 1-4 ст. 55 Закону України „Про нотаріат", пп. 1 , пп. 1.4., п. 1 Глави 2, п. 2.1., п. 2.4. п. 2 Глави 2, п. 5.4., п. 5.5., п. 5.14 п. 5 Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції, що діяла на момент вчинення спірних правочинів, приватним нотаріусом було зазначено суду, що на виконання вищенаведених положень було здійснено перевірку відсутності заборони відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також перевірку відсутності права податкової застави.

Також було зазначено суду, що як станом на 04.12.2015р. (дата укладання між Публічним акціонерним товариством "Чорноморськатранспортна компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Ідеал Бас" договору купівлі-продажу нежитлових будівель автостанції, що складаються з: будівлі автостанції літ "А"; будівлі магазинів літ "Б", загальною площею 2283,1 кв.м, основною площею 2007,0 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Новощіпний ряд, будинок 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), так й станом на 24.12.2015р. (дата укладання між Товариством з обмеженою відповідальністю „Ідеал Бас" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Компанія Дасті" іпотечного договору), нею було встановлено відсутність реєстрації заборон відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також здійснено перевірку відсутності права податкової застави та на підтвердження викладеного було надано копії документів із матеріалів нотаріальної справи.

Надаючи відповідь на відзив, Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" було зазначено суду наступне. (а.с. 56-59, т.2).

Позивач зазначає, що правочини є нікчемним відповідно до Закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладання в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч.3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), незалежно від того, чи проведена передбачена ч. 2 ст. 38 ЗУ „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" перевірка правочинів із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, то здійснює повноваження органу управління банку.

Відповідно до статті 55 Конституції України і статей 15, 16 ЦК України, кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів.

Обов`язок повернути все одержане за нікчемним договором (правочином) виникає в силу вимог закону.

За поясненнями позивача, рішенням господарського суду Одеської області від 13.05.2019р. у справі №916/560/19 не визнано правочин недійсним, а лише підтверджена його недійсність в силу закону з її оспоренням та невизнанням іншими особами, тобто Договір про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2014р. завжди був нікчемним і тільки факт цієї нікчемності було підтверджено судовим рішенням у справі №916/560/19.

Згідно з вищезазначеним, позивач приходить до висновку, щоІпотечний договір з майновим поручителем, посвідчений 29.11.2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 5317 не розривався, а іпотека та право на іпотеку не припинялось.

Позивачем було зазначено суду, що у Постанові від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що „відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Але, за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевірю відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Таким чином, як вважає позивач, Договір про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2014р. є нікчемним, та не створює будь-яких юридичних наслідків як для його сторін, так і для інших осіб.

За твердженнями позивача, рішенням господарського суду Одеської області від 13 травня 2019 року у справі №916/560/19 було лише відмовлено в позовних вимогах щодо застосування наслідків недійсного правочину з підстав пропущення строку позовної давності та суд не приходив до висновку про відсутність права на іпотеку у Публічного акціонерного товариства „Імексбанк".

Посилаючись на статтю 17 Закону України „Про іпотеку", позивачем було зазначено суду, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку, та, як вказує позивач, іпотека за Іпотечним договором з майновим поручителем, посвідченим 29.11.2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим номером 5317, не є припиненою, а внесенні відомості про її припинення підлягають скасуванню у встановленому законодавством порядку.

Рішення, винесене господарським судом Одеської області від 18.05.2015 року по справі №916/878/15-г та зобов`язання за Кредитним договором боржником (Заставодавцем) не виконано та позивач в силу іпотеки має право у разі невиконання Іпотекодавцем зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право іпотеки).

Як пояснює позивач, враховуючи положення ст. 216 Цивільного кодексу України, а також факт недійсності Договору про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2014р. з моменту його укладання, Публічне акціонерне товариство „Чорноморська транспортна компанія" не мало права без згоди Іпотекодержателя укладати договір купівлі-продажу нерухомості від 04.12.2015р., а Товариство з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія" в свою чергу укладати договір іпотеки від 24.12.2015р., у зв`язку з чим, як стверджує позивач, договір купівлі-продажу нерухомості від 04.12.2015р., а також договір іпотеки від 24.12.2015р. суперечать нормам закону та є недійсними, а рішення про реєстраційні дії, які були вчинені за наслідком таких незаконних дій Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія", підлягають скасуванню.

Таким чином договір купівлі-продажу нерухомості, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатоліївною та зареєстровано за №2566 та договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатоліївною та зареєстровано за №2662, були укладені з порушенням норм законодавства, зокрема положень ст. 9 Закону Україні „Про іпотеку", що свідчить про наявність підстав для визнання їх недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Щодо порушеного права позивача, то ним, посилаючись на ч. 1 ст. 510, п. 1 ч. 1 ст.512, ст. 514, ст. 546 Цивільного кодексу України, було зазначено, що закон передбачає єдність основного зобов`язання та забезпечувальних зобов`язань, яка полягає у неможливості існування різних кредиторів за основним зобов`язанням та за похідними забезпечувальними зобов`язаннями.

Укладенням Договору про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2014р. було розірвано Договір іпотеки від 29.11.2013р. та припинено в Державному реєстрі записи про іпотеку та обтяження. Разом з тим, Договір про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2014р. є нікчемним, що підтверджується судовими рішенням у справі №916/560/19, а отже, не створюють жодних наслідків як для сторін вказаного правочину так і для будь-яких інших осіб. За таких обставин, право вимоги за Договором іпотеки від 29.11.2013р. повинно було б не тільки юридично, але і фактично повернутись до законного іпотекодержателя, тобто до позивача.

Надаючи заперечення на клопотання приватного нотаріуса Чужовської Н.Ю. про заміну неналежного відповідача по справі, позивачем було зазначено суду, що він не погоджується із таким клопотання та вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, та, посилаючись на судову практику зазначав, що визначення відповідачів, предмета та підставі спору - є правом позивача.

Позивачем було зауважено суду, що рішення реєстратора, а саме прийнятого 25.09.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. (індексний номер): 16056488 про припинення іпотеки, яке, як вказує позивач, було прийнято на підставі Договору про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем так і залишись чинним та не скасованим, та порушує права та законні інтереси позивача.

Надаючи відповідь на відзив приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А. на позовну заяву по справі, позивач зазначав, що визначення відповідачів, предмета та підставі спору є правом позивача.

Позивачем було зазначено суду, що Договір купівлі - продажу нерухомості, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А. та зареєстровано за №2566 та Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А. за №2662 , порушуються права та законні інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" та, як вказує позивач, норми чинного законодавства, зокрема, положення ст. 9 Закону України „Про іпотеку", яким передбачено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку та відчужувати предмет іпотеки.

Надаючи заперечення на відповідь позивача на відзив, Товариством з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія" було пояснено суду наступне.

Відповідач зазначає, що позивач у справі у відповіді на відзив посилається на правову позицію Верховного суду, зокрема Великої Палати Верховного Суду, стосовно застосування у спірних правовідносинах ч. 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", порядку визнання правочинів недійними або підтвердження їх нікчемності у судовому порядку та вказує, що питання щодо підтвердження нікчемності договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2014р. не може виступати предметом розгляду даної справи, адже вже розглядалося господарськими судами у справі №916/560/19.

За посиланням відповідача, позивач, звернувшись до господарського суду Одеської області із позовом у справі № 916/3560/20 фактично повторно намагається відновити право іпотеки, у поновленні якого господарськими судами відмовлено за наслідками розгляду справи № 916/560/19, що також з спробою ревізії судового рішення, яке набуло законної сили, та перегляд якого в апеляційному та касаційному порядку вже не можливий за положеннями чинного ГПК України.

Відповідач зазначає, що відповідно до положень ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду Одеської області від 13.05.2019 р. у справі №916/560/19 набрало законної сили, при цьому, вже після прийняття господарським судом Одеської області рішення у справі №916/560/19, та перегляду справи у апеляційному порядку, та відмови Південно-західним апеляційним господарським судом у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства „Імексбанк", останній 11.10.2019р, як пояснює відповідач, за відсутністю у нього права на іпотеку, укладає з Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" Договір купівлі-продажу зазначеного права на іпотеку (договір купівлі-продажу майнових прав №108/1 від 11.10.2019р.).

Посилаючись на ст. 256, ст. 257, ст. 267 Цивільного кодексу України та на судову практику щодо застосування строків позовної давності, відповідачем було зазначено суду, що поновлення Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" в праві іпотеки на вказане нерухоме майно не відбулося, через застосування господарським судом Одеської області у справі № 916/560/19 строків позовної давності.

Відповідач зазначає, що на момент укладання сторонами Договору купівлі- продажу майнових прав №108/1 від 11.10.2019р., питання щодо оскарження правочину із розірвання договору іпотеки із Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія" вирішено господарськими судами, за наслідками розгляду справи №916/560/19.

На момент укладання сторонами Договору купівлі-продажу майнових прав № 108/1 від 11.10.2019р. у Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" були відсутні права іпотекодержателя за іпотечним договором між у Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія" від 29.11.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим №5316, отже, як зазначає відповідач, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, тому, під час розгляду заяв/клопотань про заміну кредитора правонаступником необхідно з`ясувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують такі права на момент переходу.

Окрім цього, відповідач звертає увагу суду, що у розрізі застосування строків позовної давності, відповідно до ст. 262 ГПК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

За твердженнями відповідача, у зв`язку із тим, що іпотеку за іпотечним договором з майновим поручителем, посвідченим 29.11.2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим номером 5316, господарськими судами не було поновлено, у сьогоднішнього позивача відсутні порушені права іпотекодержателя, на захист яких він звернувся до суду із цим позовом.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників учасників справи під час розгляду справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Частиною 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Надаючи оцінку доводам позивача та обґрунтуванням позовних вимог, викладеним Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" в позовній заяві, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос", зокрема, направлено на визнання права іпотеки за Іпотечним договором з майновим поручителем, посвідченим 29.11.2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за № 5316 за Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" , предметом іпотеки якого є нерухоме майно: нежитлові будівлі автостанції, що складаються з: будівлі автостанції літ. „А"; будівлі магазинів літ. „Б", загальною площею 22283,1 кв.м, основною площею 2007,0 кв.м, та знаходяться за адресою: місто Одеса, Новощіпний ряд, будинок 5 (п`ять), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, в тому числі, але не виключно: право на державну реєстрацію речового права іпотеки та змін до нього, що виникли на підставі Іпотечного договору з майновим поручителем, посвідченого 29.11.2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.ІО., та зареєстрованого в реєстрі за №5316, та набуті Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" за Договором №108/1 купівлі-продажу майнових прав, посвідченим 11.10.2019р. Журавльовою Л.М. ПНКМНО та зареєстрованим в реєстрі за №876, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" та Публічним акціонерним товариством „Імексбанк".

Як встановлено судом, 19.11.2013р. між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Трансбудтехнології" (Позичальник) було укладено Кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 87/13,

Публічне акціонерне товариство „Імексбанк" звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансбудтехнології" про стягнення заборгованості та позовні вимоги були обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 87/13 від 19.11.2013р. грошових зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.05.2015р. по справі №916/878/15-г позов банку задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансбудтехнології" на користь Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" заборгованість за кредитом в сумі 124750680,00 грн., заборгованість із відсотків в сумі 14 334365,58 грн., пеню в сумі 24579856,04 грн. та вирішено питання щодо судового збору. Рішення господарського суду Одеської області від 18.05.2015р. по справі №916/878/15-г оскаржено не було, та 08.06.2016р. набрало законної сили, у зв`язку з чим судом було видано накази про примусове виконання зазначеного рішення.

Судом встановлено, що 29.11.2013р. в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 87/13 від 19.11.2013р., між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" (Іпотекодержатель) та Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія" (Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір з майновим поручителем, посвідчений 29.11.2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за реєстровим номером 5316.

За умовами зазначеного Іпотечного договору, банку в іпотеку було передано, у тому числі, нерухоме майно: нежитлові будівлі автостанції, що складаються з: будівлі автостанції - літ. "А"; будівлі магазинів - літ. "Б", загальною площею 22283,1 кв.м, основною площею 2 007,0 кв.м, та знаходяться за адресою: місто Одеса, Новощіпний ряд, будинок 5 (п`ять), та розташовані на земельній ділянці, площею 0,6990 га, право власності та/або користування на яку не зареєстровано; заява про приватизацію якої Продавцем до відповідних органів не подавались, кадастровий номер: :33:003:0008.

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 4 ст.3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Частиною 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У відповідності до ч. 1 статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

За приписами ст. 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що 25.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія" було укладено Договір про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем, що посвідчений 25.09.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за №4766, за умовами якого за взаємною згодою та керуючись ст. 651-654 ЦК України, сторони вирішили розірвати Іпотечний договір ( з майновим поручителем), посвідчений 29 листопада 2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., за №5316, укладений між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія".

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як з`ясовано судом, Публічне акціонерне товариство „Імексбанк" 27.02.2019р. звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Публічного акціонерного товариства "Чорноморська транспортна компанія", в якому просило суд застосувати наслідки недійсності Договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, укладеного 25.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та Публічним акціонерним товариством "Чорноморська транспортна компанія".

Обґрунтовуючи позовну заяву, Публічне акціонерне товариство „Імексбанк" посилалось, зокрема, на положення ст.ст. 16, 216 ЦК України та ст.ст. 1, 37, 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та зазначало, що вважає правочин, про застосування наслідків недійсності якого заявлено позов, а саме договір від 25.09.2014р. - нікчемним , у зв`язку з тим, що банк безпідставно відмовився від власних майнових прав, що передбачені іпотечним договором. За таких обставин, позивач вважав що сторони мають бути повернуті у стан, який існував до укладання угоди про розірвання іпотечного договору. Додатково позивач звертав увагу на те, що станом на дату вчинення договору про розірвання (дату розірвання Іпотечного договору) зобов`язання за Кредитним договором не було виконано Позичальником у повному обсязі, а отже стверджував, що у Банку існувало право застави, а як наслідок майнова вимога до Іпотекодавця.

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.05.2019р. по справі №916/560/19 у позові відмовлено повністю.

Рішення обґрунтоване спливом позовної давності для звернення позивача до суду із заявленим позовом, а також пропуском позивачем строку позовної давності без поважних причин, з огляду на що, суд вважав, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" до Публічного акціонерного товариства "Чорноморська транспортна компанія" про застосування наслідків недійсності Договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, укладеного 25.09.2014 року між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та Публічним акціонерним товариством "Чорноморська транспортна компанія", задоволенню не підлягають.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.07.2019р. по справі №916/560/19 апеляційну скаргу Акціонерного товариства „Імексбанк" залишено без задоволення. Рішення господарського суду Одеської області від 13 травня 2019 року у справі №916/560/19 залишено без змін.

Судовим рішенням встановлено, що на підставі Договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, укладеного 25.09.2014 року, було знято заборону відчуження нерухомого майна: - нежитлових будівель автостанції, що знаходиться за адресою: місто Одеса, Новощіпний ряд, будинок 5.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 частини 1 статті 2 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015 р. №50 "Про віднесення АТ „Імексбанк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) було прийнято рішення від 26.01.2015 р. №16 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ „Імексбанк", згідно з яким з 27.01.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ „Імексбанк".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.04.2016р. №638 "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ „Імексбанк" строк здійснення процедури ліквідації банку продовжено до 26.05.2018р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.09.2016р. №1697 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ „Імексбанк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами Матвієнко Андрія Анатолійовича з 05.09.2016р.

Під час розгляду справи №916/560/19, Публічне акціонерне товариство „Імексбанк" просило суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень про припинення іпотеки та обтяжень щодо нерухомого майна, які були зареєстровані згідно Іпотечного договору від 29.11.2013 року №5316.

Судовим рішенням по справі №916/560/19 встановлено, що 27.01.2015р. у АТ „Імексбанк" було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. Рішенням виконавчої дирекції ФНВФО від 27.05.015 №105 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Імексбанк" з 27.05.2015 року.

Пунктом 4 ч.2 ст.37 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено право Фонду безпосередньо або уповноваженої особи Фонду у разі делегування їй повноважень - повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Таким чином, перевірку та виявлення нікчемного правочину, вчиненого банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, слід було провести в період дії тимчасової адміністрації, а саме до 26.05.2015 року, а з моменту введення процедури ліквідації - тільки повідомляти про нікчемність договорів.

При цьому, апеляційною інстанцією було зазначено, що перебіг строку на виявлення нікчемності останнього, розпочався саме з дня запровадження тимчасової адміністрації банку, а саме 27.01.2015р., та закінчився 26.05.2015 року та вона частково не погоджувалась з висновком суду першої інстанції про те, що строк позовної давності розпочався з 27.01.2015 року, оскільки за приписами статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за висновком апеляційної інстанції, перебіг позовної давності розпочався з кінцевого строку , коли було можливо провести перевірку та виявити нікчемний правочин - а саме з 26.05.2015 року, а не з початку введення тимчасової адміністрації.

Судом встановлено, що трирічний термін позовної давності , визначений статтею 257 ЦК України, сплинув 26.05.2018 року, проте, до господарського суду Одеської області АТ "Імексбанк" звернувся з позовною заявою 27.02.2019 року.

У зазначеному судовому рішення було зроблено висновок, що Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" пропущено позовну давність для звернення до суду з позовними вимогами, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог на підставі частини четвертої статті 267 ЦК України, та встановлено, що право позивача можливо було захистити в судовому порядку з моменту закінчення дії тимчасової адміністрації та введення процедури ліквідації, а саме з 26.05.2015 року.

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява №24465/04, ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Як зазначено в Доповіді про верховенство права Європейської Комісії «За демократію через право» (Венеціанської комісії), правова визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Існування суперечливих рішень, що їх виніс верховний чи конституційний суд, у будь-якому разі є несумісним із принципом юридичної визначеності. Тому вимагається, щоб суди, особливо вищих інстанцій, запроваджували механізми, що надають можливість уникати суперечливості та забезпечувати узгодженість їхньої судової практики.

ЄСПЛ зазначив, що сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99).

Отже, як вбачається судом, судовим рішенням у справі №916/560/19 було встановлено, що Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" було пропущено позовну давність задля звернення до суду з позовними вимогами прозастосування наслідків недійсності Договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, укладеного 25.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та Публічним акціонерним товариством "Чорноморська транспортна компанія", у зв`язку з чим у позові було відмолено, та дане рішення суду набрало законної сили, після його перегляду в порядку апеляційного оскарження та було залишено без змін.

Поряд з цим, відповідно до результатів проведення відкритих електронних торгів, що були оформлені протоколом №UKR-2019-03 від 14.08.2019р., переможцем стало Товариство з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" та 11.10.2019р., за результатами проведення торгів, між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" (Новий кредитор) було укладено Договір №108 про відступлення прав вимоги.

11.10.2019р., за результатами проведення торгів, між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" (Банк/Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" (Покупець) було укладено Договір №108/1 купівлі-продажу майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за №876, за яким відповідно до додатку №1 до Договору №108 про відступлення прав вимоги від 11.10.2019р., зокрема, Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" майнові права за Іпотечним договором з майновим поручителем Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія" від 29.11.2013р., посвідченим Чужовською Н.Ю., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №5316 із урахуванням всіх змін та доповнень.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Однак, приймаючи до уваги встановлені обставини за час розгляду справи №916/560/19, суд зазначає, що на момент укладання Договору №108/1 купівлі-продажу майнових прав, між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за №876, у продавця - Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" не було поновлено право іпотекодержателя за іпотечним майном, що було предметом Іпотечного договору, укладеного 29.11.2013р. між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія", посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером №5316.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що визнання нікчемного правочину недійсним «не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Належним способом захисту у подібному випадку є саме визнання відповідного права (пункт і частини другої статті 16 ЦК України) або застосування наслідків недійсності правочину.

Як вже було зазначено судом, під час розгляду справи №916/560/19 судами було надано оцінку позовним вимогам Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" про застосування наслідків недійсності Договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, укладеного 25.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" та Публічним акціонерним товариством "Чорноморська транспортна компанія" та встановлено, що Публічним акціонерним товариством „Імексбанк" пропущено позовну давність для звернення до суду з такими позовними вимогами, що було підставою для відмови в задоволенні позовних вимог на підставі частини четвертої статті 267 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Тобто, у зв`язку з тим, що перебіг строку на виявлення нікчемності Договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, укладеного 25.09.2014р., розпочався саме з дня запровадження тимчасової адміністрації банку, а саме 27.01.2015р., та закінчився 26.05.2015 року, як то було встановлено за час розгляду справи №916/506/19, то трирічний термін позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України, сплинув 26.05.2018 року.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Положеннями ч. 3 ст. 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Тобто, для вимог про застосування наслідків нікчемного правочину перебіг строку позовної давності починається від дня, коли почалося виконання даного правочину.

Необхідно вказати, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Законодавцем передбачено можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво). Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам". Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, тому, під час розгляду заяв/клопотань про заміну кредитора правонаступником, судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (на момент підписання договору цесії (відступлення права вимоги).

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 16.10.2018 у справі №914/2567/17, від 04.12.2018 у справі №31/160(29/170(6/77-5/100), від 04.06.2020 у справі №910/1755/19.

Аналізуючи судові рішення по справі №916/560/19, суд зазначає, що за результатами розгляду справи та у зв`язку з відмовою Публічному акціонерному товариству „Імексбанк" у застосуванні наслідків недійсності Договору про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем від 25.09.2014р., у Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" не було поновлено право іпотеки на нерухоме майно, а отже, враховуючи умови ст. 262 ЦК України, за якими, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, неможливо стверджувати про наявність у позивача відповідних прав як іпотекодержателя, набутих ним у особи, якою таке відчуження здійснено без поновлення свого права на іпотечне майно, а отже, у позивача відсутнє порушення права іпотекодержателя, на захист якого він звернувся до суду із цим позовом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос", направлені на визнання за ним права іпотеки за Іпотечним договором з майновим поручителем, посвідченим 29.11.2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за №5316, не підлягають задоволенню судом у зв`язку з їх невідповідністю вимогам чинного законодавства, недоведеністю і безпідставністю.

У зв`язку з викладеними, вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором з майновим поручителем від 29.11.2013р., а саме на: нежитлові будівлі автостанції, що складаються з: будівлі автостанції літ. „А"; будівлі магазинів літ. „К", загальною площею 22283,1 кв.м., основною площею 2007,0 кв.м., та знаходяться за адресою: місто Одеса, Новощінний ряд, будинок 5, також не підлягають задоволенню судом.

Надаючи оцінку доводам позивача та обґрунтуванням позовних вимог, викладеним Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" в позовній заяві, та направленим, зокрема, на визнання недійними договорів, суд зазначає наступне.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Тобто, саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються укладанням спірних договорів, а тому потребують захисту. Отже, визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав та інтересів позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено.

Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тобто законодавець пов`язує факт звернення до суду з наявністю вже порушених прав та інтересів позивача.

При цьому, невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства. Саме по собі відступлення сторонами від положень законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Суд зазначає, що вирішуючи даний спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" на момент його звернення до господарського суду.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушеного права, свободи або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідачів, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

На спростування доводів та тверджень позивача, що були ним визначенні в обґрунтування доводів щодо підстав Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" звертатися до суду саме з такими заявленими вимогами щодо захисту свого порушеного права, суд зазначає, що ним критично оцінюються посилання позивача, оскільки за час розгляду справи судом встановлено відсутність підстав задля визнання права іпотеки за Іпотечним договором з майновим поручителем, посвідченим 29.11.2013р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., та зареєстрованим в реєстрі за №5316, за Товариством з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос", предметом іпотеки якого є нерухоме майно: нежитлові будівлі автостанції, що складаються з: будівлі автостанції літ. „А"; будівлі магазинів літ. „Б", загальною площею 22283,1 кв.м, основною площею 2007,0 кв.м, та знаходяться за адресою: місто Одеса, Новощіпний ряд, будинок 5, та судом було надано правову оцінку щодо обсягу прав у Публічного акціонерного товариства „Імексбанк" на момент укладання відповідно Договору за яким, як зазначав позивач, до нього перейшло відповідне право Іпотекодержателя.

Однак, у своєму Рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 року Конституційний суд України визначив основні ознаки охоронюваного законом інтересу, як правового феномену, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. А також дав його дефініцію: охоронюваний законом інтерес - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Зважаючи на викладене, охоронюваний законом інтерес характеризується такими ознаками: має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; пов`язаний із конкретним матеріальним або нематеріальним благом; є визначеним благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним, у позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі (позивачу); суб`єктом порушення позивач вважає відповідача.

Інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині вказаного рішення Конституційного Суду України.

Порушення права чи охоронюваного законом інтересу повинне мати об`єктивний характер і виражатися в позбавленні або зменшенні обсягу певних благ особи, права чи інтереси якої порушено, певних благ, які вона мала до порушення або справедливо очікувала набути у майбутньому.

Суд зауважує на тому, що завданням правосуддя є захист охоронюваних законом прав та інтересів осіб.

З огляду на позицію позивача, обґрунтовану у поданій позовній заяві, з урахуванням ч. 2 ст. 4 ГПК України, відповідно до якої, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, та з урахуванням позиції позивача, що оспорюваними Договорами, порушуються його права та охоронювані законом інтереси, що, на його думку, надає йому право на звернення до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, суд вважає за можливе надати оцінку таким договорам.

Відповідно до ч. 1. ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Положеннями ст. 9 Закону України „Про іпотеку", іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Іпотекодавець має право заповідати передане в іпотеку нерухоме майно. Правочин, який обмежує право іпотекодавця заповідати передане в іпотеку нерухоме майно, є нікчемним.

Судом з`ясовано, що Договір купівлі-продажу було укладено між Публічним акціонерним товариством „Чорноморська транспортна компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Ідеал Бас" (наразі найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія") 04.12.2015р., посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А. за №2566 та 04.12.2015р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А. прийнято відповідне рішення про державну реєстрацію 26776431.

Поряд з цим суд зазначає, що як вже було встановлено судом, 25.09.2014р. було укладено Договір про розірвання іпотечного договору з майновим поручителем, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №4766, на підставі якого було знято заборону відчуження нерухомого майна: - нежитлових будівель автостанції, що складаються з: будівлі автостанції літ „А"; будівлі магазинів літ „Б", загальною площею 2283,1 кв.м, основною площею 2007,0 кв.м, що знаходяться за адресою: м.Одеса, вул. Новощіпний ряд, будинок 5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, отже, як встановлено судом, на момент вчинення Договору купівлі-продажу від 04.12.2015р., порушення положень ст. 9 Закону України „Про іпотеку" були зі сторони продавця відсутні.

У зв`язку з викладеними обставинами, у подальшому Товариством з обмеженою відповідальністю „Ідеал Бас" (наразі найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія"), правомірно як власником зазначеного майна, було передано в іпотеку за Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Т.А за №2662, вказане майно Іпотекодержателю - Товариству з обмеженою відповідальністю „Компанія Дасті".

Щодо позовних вимог позивача, направлених до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовської Наталії Юріївни та Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяни Анатоліївни та визначення їх у якості відповідачів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України „Про нотаріат", нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). (ч. 2 ст. 1 Закону України „Про нотаріат").

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Тобто, відповідач є обов`язковим учасником господарського процесу - його стороною. Основною ознакою сторін господарського процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником господарських / цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Тобто, нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Виходячи з норм Закону України „Про нотаріат", у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Постанова ВП ВС від 01.04.2020, справа № 520/13067/17, провадження № 14-397цс19 (пункт 72); Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у ДРРП є цивільно-правовим, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору. Постанова ВП ВС від 04.09.2018, справа № 823/2042/16, провадження № 11-377апп18 (пункт 57).

Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Постанова ВП ВС від 04.09.2018, справа № 823/2042/16, провадження №11-377апп18 (пункт 58) .

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок №296/5).

Відповідно до ст. 54 Закону України "Про нотаріат", нотаріуси посвідчують правочини, які згідно із законом підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Нотаріус при вчиненні нотаріальної дії перевіряє, чи відповідає зміст посвідчуваного ним правочину вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 55 Закону України "Про нотаріат", договори про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, крім випадків, встановлених статтею 38 Закону України "Про іпотеку", посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У разі застави майбутнього майна або створення забезпечувального обтяження в майбутньому майні нотаріусу надаються документи, що підтверджують наявність прав на набуття такого майна у власність у майбутньому. При посвідченні договорів про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, транспортних засобів перевіряється відсутність будь-якої заборони відчуження або арешту майна. В разі наявності заборони договір про відчуження майна, обтяженого боргом, посвідчується лише у разі згоди кредитора і набувача на укладення такого договору. Посвідчення договорів щодо відчуження, іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна здійснюється за місцезнаходженням такого майна або за місцезнаходженням юридичної особи, або за зареєстрованим місцем проживання фізичної особи - однієї із сторін відповідного договору. Посвідчення договорів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, здійснюється за місцезнаходженням юридичної особи або за зареєстрованим місцем проживання фізичної особи - однієї із сторін відповідного договору.

Судом з`ясовано, що приватними нотаріусами було здійснено перевірку відсутності заборони відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також перевірку відсутності права податкової застави та станом на 04.12.2015 р. - дата укладання Договору купівлі-продажу, так й станом на 24.12.2015 р. - Іпотечного договору, було встановлено відсутність реєстрації заборон відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також перевірку відсутності права податкової застави.

Суд вважає, що приймаючи до уваги зміст і характер заявлених позовних вимог позивача та направлених на скасування рішення (індексний номер): 16056488 від 25.09.2014р. про припинення іпотеки, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Наталією Юріївною, на підставі договору про розірвання Іпотечного договору з майновим поручителем, що посвідчений 25.09.2014р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за №4766; скасування рішення (індексний помер): 26776431 від 04.12.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатоліївною та скасування рішення (індексний номер): 27472904 від 24.12.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатоліївною, а також приймаючи до уваги встановлені судом обставини за час розгляду справи, які підтверджують, що спір у позивача з приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Наталією Юріївною та приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатоліївною - відсутній, суд приходить до висновку, що такі вимоги позивача не можуть бути звернені до приватних нотаріусів, яких позивач визначив відповідачами.

Встановивши, що позовні вимоги заявлені до неналежних відповідачів та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до таких відповідачів. (Постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" не підлягають задоволенню судом у зв`язку з їх невідповідністю вимогам чинного законодавства, недоведеністю та безпідставністю, у зв`язку з чим, в задоволенні позову судом відмовляється.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 355594,50 грн. покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Чорноморська-транспортна-компанія", Публічного акціонерного товариства „Чорноморська транспортна компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія Дасті", Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовської Наталії Юріївни, Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяни Анатоліївни про визнання права іпотеки за іпотечним договором, скасування рішень, визнання недійсними договорів та звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити у повному обсязі.

2.Витрати по сплаті судового збору у розмірі 355594,50 грн. покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю „Фінансова компанія „Геліос".

Повний текст рішення складено 14 квітня 2021 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Суддя Т.Г. Д`яченко