ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" квітня 2021 р. Справа № 911/139/21

За позовом Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради, 09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця А. Шептицького, будинок 2

до Товариства з обмеженою відповідальністю Аптека "ВІТАФАРМ", 09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Леваневського, будинок 34

про примусове виселення з нежитлового приміщення

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г. Байдрелова

за участю представників сторін:

від позивача: Чорна Ю.С. (посв. № 392 від 26.04.2017, довіреність № 01-34/1 від 04.01.2021);

від відповідача: Фоменко Р.О. (посв. № 2875 від 16.04.2008, ордер серія КС № 650520 від 12.04.2021).

суть спору:

Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Аптека "ВІТАФАРМ" про примусове виселення відповідача з нежитлового приміщення площею 173,1 кв. м, що знаходиться в нежитловій будівлі літ. А-2 за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 34, приміщення №1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після припинення дії договору оренди № 312 нежитлового приміщення від 01.08.2016 відповідач не виконав свій обов`язок щодо повернення орендованого майна, чим порушує права орендодавця і створює перешкоди у здійсненні ним права користування вказаним майном. Як зазначає позивач, ним на адресу відповідача направлялись претензії з проханням звільнити та повернути займане приміщення, проте зазначені претензії відповідачем залишились без задоволення, а приміщення на даний час не повернуто, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

25 лютого 2021 року від відповідача надійшло клопотання про поновлення строків подання відзиву та відзив, в якому останній вважає вимоги позивача щодо виселення відповідача з нежитлового приміщення безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать нормам законодавства України. Відповідач вважає, що договір оренди № 312 нежитлового приміщення від 01.08.2016 пролонговано на строк, який був раніше встановлений та на тих самих умовах у вигляді "мовчазної згоди", оскільки відповідач продовжував користуватися майном після закінчення строку дії договору, та протягом місяця після закінчення такого строку заперечень від наймодавця не надходило.

При викладі своєї позиції відповідач послався на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 09.07.2019 у справі № 906/745/18, від 28.05.2019 у справі № 911/2980/17, від 04.09.2018 у справі № 925/1223/17. У відзиві відповідачем також заявлено клопотання про розподіл судових витрат, докази понесення яких будуть надані відповідачем в порядку, передбаченому частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами розгляду клопотання відповідача про поновлення строків для подання відзиву суд вирішив поновити відповідачеві такий строк, про що вказано у відповідній ухвалі суду від 25.02.2020, та прийняв відзив до розгляду.

Враховуючи завдання та строки проведення підготовчого провадження, поновлення строку відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, забезпечення прав позивача та відповідача щодо подання відповідних заяв по суті справи, передбачених статтями 166, 167 Господарського процесуального кодексу України, суд ухвалою від 25.02.2021 вирішив продовжити в межах передбаченого процесуальним законодавством строк підготовчого провадження, підготовче провадження закрити 09.04.2021 та розгляд справи по суті призначити на 12.04.2021.

12 березня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив з проханням задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме позивач зазначив, що у зв`язку із внесеннями змін до чинного законодавства України у сфері оренди державного та комунального майна, змінено процедуру продовження діючих договорів оренди, яка відповідачем не додержана; твердження відповідача, що договір оренди № 312 нежитлового приміщення від 01.08.2016 продовжено за "мовчазною згодою" не відповідають вимогам Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції Закону №157-IX від 03.10.2019; щодо орендної плати, то позивач послався на пункту 3.5 договору № 312, в якому зазначено, що орендна плата нараховується по день фактичного звільнення об`єкта оренди та передачі його за актом приймання-передачі.

Відповідачем 12.04.2021 було подано письмові пояснення, які за своєю суттю є запереченнями на відповідь на відзив.

В судовому засіданні 12.04.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

01 серпня 2016 року між Управлінням комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Аптека № 214" (в подальшому реорганізовано шляхом перетворення в ТОВ Аптека "ВІТАФАРМ" та внесено відповідні зміни до договору на підставі додаткової угоди № 1 від 20.09.2016) (орендар) було укладено договір № 312 оренди нежитлового приміщення (договір), відповідно до умов якого орендодавець передає в оренду, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення площею 173,10 кв.м, розташоване на першому поверсі двоповерхового житлового будинку за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 34 (далі - майно), яке перебуває на балансі Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори № 7 (пункт 1.1 Договору).

У договорі оренди № 312 від 01.08.2016 з урахуванням укладеної до договору додаткової угоди № 2 від 20.06.2019 сторони передбачили, зокрема, такі умови:

- вартість об`єкта оренди зазначена у звіті про незалежну оцінку, здійснену станом на 30.04.2019, становить 1 302 379,17 грн (пункт 1.2 в редакції додаткової угоди);

- мета оренди: аптека (пункт 1.3 договору);

- передача нежитлового приміщення в оренду вперше здійснюється за актом прийому-передачі (пункт 2.1 договору);

- передача нежитлового приміщення в оренду не спричиняє передачу орендарю права власності на це приміщення; власником орендованого приміщення залишається територіальна громада м. Білої Церкви, а орендар користується ним протягом строку оренди (пункт 2.2 договору);

- нежитлове приміщення вважається переданим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі (пункт 2.3 договору);

- розмір орендної плати визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу і складає 4 650,10 грн (з ПДВ) за перший місяць оренди (пункт 3.1 договору); та з 20.06.2019 становить 10 419,04 грн за базовий місяць оренди і перераховується орендарем орендодавцю не пізніше останнього числа місяця, за який вона вноситься (пункт 3.1 в редакції додаткової угоди);

- орендна плата сплачується по день фактичного звільнення об`єкта оренди та передачі його орендодавцю за актом приймання-передачі включно (пункт 3.5 договору);

- орендар зобов`язується у разі припинення цього договору протягом п`яти робочих днів повернути орендодавцю орендоване майно (пункт 4.6 договору);

- договір діє з 01.08.2016 по 30.06.2020 (пункт 10.1 в редакції додаткової угоди);

- орендар протягом одного місяця після закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендодавця про свої наміри щодо припинення або продовження договірних орендних відносин; орендодавець надає орендареві письмову відповідь щодо можливості (або відсутності такої) продовження терміну оренди на новий термін на попередніх умовах або на нових умовах (актуальних на момент звернення) в строк згідно чинного законодавства; у разі якщо орендодавець має намір після закінчення терміну дії договору оренди використовувати зазначене майно для власних потреб, він не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору письмово попереджає про це орендаря (пункт 10.6 договору);

- дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку на який його було укладено (пункт 10.9 договору).

Договір містить підписи представників сторін та відтиски печаток сторін.

На виконання умов договору 01.08.2016 позивач за актом прийому-передачі нежитлового приміщення, площею 173,1 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 34, передав, а відповідач прийняв нежитлове приміщення, яке розташоване на першому поверсі двоповерхового житлового будинку.

Позивачем до матеріалів справи надано заяву від 09.07.2020 № 3, в якій орендар (відповідач) звернувся до орендодавця (позивача) з пропозицією продовжити термін дії договору оренди № 312 від 01.08.2016 на нежитлове приміщення, площею 173,1 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 34, шляхом пролонгації терміном на п`ять років.

У свою чергу, позивач Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради листом від 31.08.2020 за вих. № 01-25/296 повідомив відповідача про те, що враховуючи звернення балансоутримувача Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори № 7 щодо відмови у продовженні строку договору оренди у зв`язку із періодичною заборгованістю орендаря з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, договір оренди № 312 від 01.08.2016 на нежитлове приміщення з ТОВ Аптека "ВІТАФАРМ" продовжуватись не буде.

Зокрема, як на підставу виселення відповідача із займаного приміщення, позивач послався на положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції Закону №157-ІХ від 03.10.2019, який введено в дію з 01.02.2020. Відповідно до положень вказаного Закону змінено процедуру продовження діючих договорів оренди державного та комунального майна, які передбачають подання орендарем орендодавцю заяви про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору; подання звіту про оцінку майна та рецензію на цей звіт; погодження продовження строку дії договору з балансоутримувачем.

Оскільки договір оренди № 312 від 01.08.2016 припинив свою дію 30.06.2020, а відповідачем не було проведено жодних дій щодо повернення позивачу нежитлового приміщення з оренди, позивач направив відповідачу лист № 01-25/401 від 10.12.2020, в якому повідомив про необхідність повернути нежитлове приміщення, площею 173,1 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 34, за актом приймання-передачі не пізніше 15.12.2020.

Враховуючи, що відповідач не повернув майно ні після закінчення строку дії договору оренди нежитлового приміщення, ні після направлення вимоги про повернення майна, позивач звернувся з позовом до суду про виселення ТОВ Аптека "ВІТАФАРМ" з нежитлового приміщення, 173,1 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 34.

Між тим, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, стверджує, що протягом усього терміну дії договору належним чином сплачував орендну плату та комунальні платежі, утримував приміщення в належному стані, регулярно сплачував послуги за утримання будинку та прибудинкової території на підставі укладеного з КП Білоцерківської міської ради ЖЕК № 7 договору № 30 від 01.08.2016.

Відповідач зазначає, що Товариство скористалося правом на продовження договору оренди шляхом надіслання позивачу заяви від 09.07.2020, якою повідомлено позивача про намір відповідача продовжити дію договору оренди, однак, як стверджує відповідач, відповіді на вказану заяву ним не отримано.

Також відповідач вказує, що після закінчення строку дії договору № 312 він продовжував користуватися орендованим приміщенням та сплачувати платежі відповідно до умов договору, які приймались позивачем. На підтвердження чого відповідачем долучено платіжні доручення про сплату орендних платежів та інших послуг. На переконання відповідача, дані обставини свідчать про згоду позивача на продовження орендних відносин.

Відповідач зазначає, що після спливу місячного терміну з моменту закінчення строку дії договору оренди, не отримавши жодної відповіді від позивача, відповідач застрахував орендоване приміщення на наступний рік та 12.08.2020 звернувся до КМ Білоцерківської міської ради ЖЕК №7 з листом № 11 щодо погодження продовження дії договору оренди, відповіді на який не отримав.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, та зазначає, що оскільки строк договору визначений з 01.08.2016 по 30.06.2020, даний випадок підпадає під дію приписів пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, а саме спірний договір продовжується в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції № 157-IX від 03.10.2019.

Відповідач, посилаючись на положення частини четвертої статті 284 Господарського кодексу України, статтю 764 Цивільного кодексу України, частину другу статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції Закону від 10.04.1992 № 2269-XII вважає, що зазначеними нормами законодавства визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені даним договором, а тому для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору чи внесення змін до нього.

Виникнення даного господарського спору пов`язано з незгодою відповідача визнати факт припинення дії договору оренди № 312 від 01.08.2016, що пов`язується з обов`язком орендаря повернути орендоване приміщення. Натомість, орендодавець вважає договір припиненим, зазначаючи у своїх запереченнях на відзив відповідача, що відповідно до частини другої Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції Закону № 157-IX від 03.10.2019, який введено в дію з 01.02.2020, договори оренди державного та комунального майна укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядк, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до 01.07.2020, а після настання цієї дати, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному Законом № 157-IX, оскільки орендарем не дотримано процедуру, передбачену частинами третьою, восьмою статті 18 Закону № 157-ІХ, позиція відповідача, що договір оренди № 312 нежитлового приміщення від 01.08.2016 є пролонгованим за "мовчазною згодою", не відповідає вимогам Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції Закону №157-IX від 03.10.2019.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як передбачено статтею 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Статтею 13 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами було укладено договір оренди № 312 нежитлового приміщення від 01.08.2016, відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення для розміщення аптеки.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі статтею 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (не споживна річ).

Майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного і комунального майна регулюються спеціальним Законом України "Про оренду державного та комунального майна". Який до 01.02.2020 діяв в редакції Закону № 2269-XII від 10.04.1992 зі змінами (надалі - Закон № 2269-XII), а після 01.02.2020 Закон діє в редакції Закону № 157-IX від 03.10.2019 (надалі - Закон № 157-IX ).

Частиною другою Прикінцевих та перехідних положень Закону № 157-IX встановлено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року.

Вирішуючи питання яку саме редакцію Закону про оренду необхідно застосовувати у спірних правовідносинах, суд виходить з положень статті 58 Конституції України, в силу якої слід застосовувати норми закону, які діяли в період виникнення спірних правовідносин. За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на викладене Закон № 2269-XII належить застосовувати до правовідносин сторін, які мали місце до 01.02.2020, а Закон № 157-IX - після 01.02.2020.

З огляду на те, що строк спірного договору № 312 від 01.08.2016 з урахуванням додаткової угоди № 2 від 20.06.2019 було визначено до 30.06.2020, тобто, внесення відповідних змін припадає на період після набрання чинності Законом України № 157-IX, відтак у даному випадку процедура продовження договору оренди визначається положеннями Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції Закону № 157-IX від 03.10.2019.

Враховуючи викладене, твердження відповідача, що до договору оренди № 312 від 01.08.2016 має бути застосований порядок продовження дії договору, передбачений Законом № 2269-XII, та на умовах, узгоджених сторонами безпосередньо в самому договорі, оскільки був укладений до набрання чинності Закону № 157-ІХ, судом відхиляються як такі, що ґрунтуються на помилковому розумінні відповідачем норм матеріального права, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, які наведено вище.

Отже, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції Закону № 157-ІХ від 03.10.2019, який набрав чинності з 27.12.2019 та введений в дію з 01.02.2020, не передбачає можливості автоматичного продовження договору.

Частиною першою статті 18 Закону № 157-IX визначено, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Однак, відповідно до частини третьої вказаної статті, договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Абзацом другим частини третьої статті 18 Закону № 157-IX визначено, що рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною другою цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування.

Тобто, будь-яке рішення, передбачене частиною четвертою цієї статті, приймається з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач (частина шоста вказаної статті).

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону № 157-IX, орендар, який звертається із заявою про продовження договору оренди відповідно до абзацу четвертого частини сьомої цієї статті, зобов`язаний разом із такою заявою надати орендодавцю звіт про оцінку майна та рецензію на цей звіт.

Отже з аналізу вищевказаних норм законодавства формується наступний висновок, що для продовження договору оренди орендарю необхідно за три місяці до закінчення строку дії договору оренди подати заяву про продовження договору, звіт про оцінку майна та рецензію на цей звіт, а для прийняття орендодавцем відповідного рішення про продовження договору оренди мати відповідне погодження від балансоутримувача на продовження договору.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження виконання ним вимог частини третьої статті 18 Закону № 157-IX в частині подання заяви про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 157-ІХ договір оренди припиняється, в тому числі, у разі закінчення строку, на який його укладено. Аналогічна норма міститься в частині другій статті 291 Господарського кодексу України.

Отже, Договір оренди № 312 нежитлового приміщення від 01.08.2016 припинився 30.06.2020.

Згідно з положеннями статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

При цьому, пункт 4.6 Договору містить обов`язок орендаря у разі припинення цього договору протягом п`яти робочих днів повернути орендодавцю орендоване майно.

Згідно матеріалів справи обов`язок щодо повернення об`єкта оренди орендодавцеві Товариством з обмеженою відповідальністю Аптека "ВІТАФАРМ" у встановлений у договорі строк та у встановленому порядку виконано не було.

Натомість, відповідачем було направлено на адресу позивача заяву № 3 від 09.07.2020 з пропозицією продовжити термін дії договору оренди № 312 від 01.08.2016 на нежитлове приміщення, площею 173,1 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 34, шляхом пролонгації терміном на п`ять років.

Позивачем була надана відповідь № 01-25/296 від 31.08.2020, якою було повідомлено відповідача, що вказаний вище договір оренди нежитлового приміщення з ТОВ Аптека "ВІТАФАРМ" продовжуватись не буде.

У зв`язку з недодержанням відповідачем обов`язків щодо своєчасного повернення орендованого майна, позивач направив відповідачу лист в якому запропонував звільнити займане нежитлове приміщення не пізніше 15.12.2020.

Доказів звільнення Товариством з обмеженою відповідальністю Аптека "ВІТАФАРМ" нежитлового приміщення, площею 173,1 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 34, матеріали справи не містять.

Частина перша статті 321 Цивільного кодексу України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Наведене узгоджується з положеннями статті 41 Конституції України, яка є Основним Законом України.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.01.2018 власником нежитлового приміщення, площею 173,1 кв. м; адреса: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 34 є територіальна громада м. Біла Церква в особі Білоцерківської міської ради, номер запису: 24469169.

Відповідно до Положення про управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради, затвердженого рішенням Білоцерківською міською радою від 25.04.2019 № 3725-70-VII, Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради є самостійним структурним підрозділом Білоцерківської міської ради, утворюється міською радою, їй підзвітне та підконтрольне, яке здійснює управління майном, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Біла Церква.

За таких обставин та з урахуванням наведених вище правових норм позивач правомірно просить виселити ТОВ Аптека "ВІТАФАРМ" із нежитлового приміщення, площею 173,1 кв. м, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 34.

Невизнання відповідачем факту припинення (закінчення) терміну дії договору оренди № 312 нежитлового приміщення від 01.08.2016 у зв`язку із відсутністю відповіді орендодавця на пропозицію орендаря продовжити строк дії договору та продовженням користування орендованим майном за "мовчазною згодою" орендодавця, сплачуючи орендні платежі на підставі рахунків, що виставляються позивачем, та компенсуючи інші витрати (комунальні послуги, послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), судом до уваги не беруться, оскільки в контексті встановлених судом обставин справи отримання орендодавцем плати від відповідача за час фактичного використання орендованого майна не засвідчує відсутність заперечень позивача як орендодавця проти продовження дії договору оренди, а також не свідчить про автоматичне його продовження у встановленому законом порядку, адже користування комунальним майном здійснюється на платній основі.

Посилання позивача у листі-відповіді від 31.08.2020 № 01-25/296 на заперечення у продовженні строку дії договору оренди на лист балансоутримувача КП Білоцерківської міської ради ЖЕК № 7 про виникнення періодичної заборгованості за орендарем з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідачем не спростовано, оскільки долучено до матеріалів справи платіжні доручення з посиланням на договір № 256 від 01.10.2011, тоді як між відповідачем та балансоутримувачем був укладений договір № 30 від 01.09.2016 пронадання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

У той же час твердження щодо відсутності відповіді орендодавця на пропозицію орендаря продовжити строк дії договору спростовуються самим відповідачем, яким зазначено у поданому відзиві, що у вересні 2020 року він отримав від позивача лист від 31.08.2020 № 01-25/296, в якому позивач заперечував проти продовження строку дії договору.

Отже, відповідачем не надано докази продовження строку дії договору у визначеному Законом № 157-IX від 03.10.2019 порядку, а тому орендар зобов`язаний звільнити займане приміщення.

Щодо інших доводів та заперечень сторін спору, то суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, викладену у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України, де Суд зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

У даній справі суд дійшов висновку, що сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному розумінні, а заперечення відповідача не спростовують обставин, встановлених на підставі наявних у справі доказів.

Частиною третьою статті 13 та частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною другою статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків.

На підставі встановлених обставин справи та з урахуванням наведених вище правових норм суд прийшов до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт припинення дії договору оренди №312 нерухомого майна від 01.08.2016 у зв`язку із закінченням строку, на який договір було укладено. А отже, враховуючи те, що у відповідача відсутні правові підстави займати спірне приміщення, позовна вимога про виселення ТОВ Аптека "ВІТАФАРМ" із спірного приміщення є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю Аптека "ВІТАФАРМ" (09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Леваневського, будинок 34) із займаного нежитлового приміщення, загальною площею 173,10 кв.м, розташоване на першому поверсі двоповерхового житлового будинку за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 34.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Аптека "ВІТАФАРМ" (09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Леваневського, будинок 34) на користь Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради (09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця А. Шептицького, будинок 2) 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 21.04.2021