ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.04.2021 Справа № 905/2223/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., при секретарі судового засідання (помічник судді за дорученням) Кульбакової Л.В., розглянувши матеріали господарської справи за позовом Фізичної особи-підприємця Хачатурян Агасі Ваноєвича та ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольської міської ради Донецької області №7/56-5631 від 28.08.2020 та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки,-

за участю представників сторін:

від позивача 1: не з`явився;

від позивача 2: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ФОП Хачатурян Агасі Ваноєвич та ОСОБА_1 зернулись до господарського суду Донецької області з позовом до Маріупольської міської ради, в якому просять суд:

- Визнати протиправним та скасувати Рішення Маріупольської міської ради Донецької області №7/56-5631 від 28.08.2020 р.

- Визнати укладеною додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки від 05.10.2005, зареєстрованого Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 26.08.2015 за №11025242, згідно з якою Маріупольська міська рада надає Фізичній особі-підприємцю Хачатурян Агасі Ваноєвичу в оренду земельну ділянку площею 0,0105 га, кадастровий номер :03:005:0168, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на той самий строк та на тих самих умовах, котрі передбачені договором оренди земельної ділянки від 05.10.2005, зареєстрованого Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 26.08.2015 за №11025242 та викласти її у наступній редакції:

«Додаткова угода

до Договору оренди земельної від 05.10.2005,

зареєстрованого Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 26.08.2015 за №11025242

місто Маріуполь, Донецька область, _______________________________ року

Ми, що нижче підписалися: Маріупольська міська рада, (), місцезнаходження: м. Маріуполь, пр. Миру, буд. 70, іменована далі «Орендодавець», в особі директора юридичного департаменту Маріупольської міської ради Паська Максима Івановича (ІПН НОМЕР_1 ), який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , діючий на підставі розпорядження Маріупольського міського голови «Про надання повноважень з вчинення правочинів» від 23.01.2017 року №23р, з одного боку,

та

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), що мешкає: АДРЕСА_3 ,

Фізична особа-підприємець Хачатурян Агасі Ваноєвич (РНОКПП НОМЕР_3 ), який мешкає: АДРЕСА_4 , дата та номер державної реєстрації Фізичної особи-підприємця у ЄДР від 31.08.2007 р. № 2 016937,

іменовані далі «Орендарі», з другого боку,

на підставі положень ст. 120 Земельного кодексу України, ст.ст. 377, 415 ЦК України, згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 04.11.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. за №1501 від 04.11.2016 р., заяви від 04.11.2016 р., посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. за №1502 від 04.11.2016 р., уклали цю Додаткову угоду до Договору оренди земельної від 05.10.2005, зареєстрованого Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 26.08.2015 за №11025242, невід`ємною частиною якого є Договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 12.10.2005 року №04.05.162.00288, що зареєстрований у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 27.08.2008 р. за №04.08.162.00485, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скоробагатько О.В. 18.08.2008 р. за №2716 (далі - Додаткова угода) про наступне:

1. На підставі положень ст. 120 Земельного кодексу України Сторони домовились замінити сторону орендаря в Договорі оренди земельної від 05.10.2005, зареєстрованого Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 26.08.2015 за №11025242, невід`ємною частиною якого є Договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 12.10.2005 року №04.05.162.00288, що зареєстрований у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 27.08.2008 р. за №04.08.162.00485, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скоробагатько О.В. 18.08.2008 р. за №2716 (далі - Договір), при цьому замість «приватний підприємець ОСОБА_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи №04053223Ф0031119, видане Іллічівською райадміністрацією м.Маріуполя, 13.05.2002 р., що мешкає: АДРЕСА_3 » вказати «Фізична особа-підприємець Хачатурян Агасі Ваноєвич (РНОКПП НОМЕР_3 ), який мешкає: АДРЕСА_4 , дата та номер державної реєстрації Фізичної особи-підприємця у ЄДР від 31.08.2007 р. № 2 016937».

2. Пункт 6 розділу «Строк дії договору» в Договорі викласти у наступній редакції:

« 6. Договір укладено на 10 (десять) років (до 16.09.2025 р.)».

3. Усі інші пункти Договору, не змінені цією Додатковою угодою, залишаються без змін.

4. Ця Додаткова угода укладена у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один примірник з яких знаходиться у орендодавця, другий - в орендаря.

5. Зміст ст.ст. 12, 93, 124 Земельного кодексу України сторонам договору відомо.

6. Ця додаткова угода набуває чинності відповідно до ст. 3, 4, 5 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» після її підписання сторонами та Державної реєстрації.

ПІДПИСИ СТОРІН

Орендодавець Орендарі

Маріупольська міська рада ОСОБА_1

РНОКПП НОМЕР_2

АДРЕСА_3

____________________ ___________________ОСОБА_1

підпис підпис

Фізична особа-підприємець

Хачатурян Агасі Ваноєвич

РНОКПП НОМЕР_3

АДРЕСА_4

______________ФОП Хачатурян А.В.»

Позивачі обґрунтовували позовні вимоги наступним.

На підставі рішення Маріупольської міської ради від 16.09.2005 №1317, між Маріупольською міською радою та приватним підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки від 05.10.2005, зареєстрованого Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 26.08.2015 за №11025242, невід`ємною частиною якого є Договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 12.10.2005 №04.05.162.00288, що зареєстрований у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 27.08.2008 за №04.08.162.00485, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скоробагатько О.В. 18.08.2008 р. за №2716 (далі - Договір), відповідно до якого ПП ОСОБА_1 надано в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 0,0105 га, кадастровий номер :03:005:0168, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до п. 6 Договору Договір укладено на 10 (десять) років (до 16.09.2015).

14 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Маріупольської міської ради через Центр надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради із заявою про подовження терміну оренди земельної ділянки за наявності діючого договору оренди земельної ділянки, зареєстрованому у встановленому законом порядку, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповідної заяви від 14.09.2015.

Згідно доводів ОСОБА_1 , після закінчення строку дії Договору вона продовжувала користуватись земельною ділянкою, належно виконувати усі умови Договору, в тому числі сплачувала орендну плату що підтверджується (копіями чеків наявних в додаються), до закінчення строку дії Договору повідомила орендодавця про намір скористатись переважним правом на укладення договору на новий строк, та більше того, протягом місяця з дня закінчення дії Договору не отримувала заперечень Маріупольської міської ради (Орендодавця) проти поновлення оренди земельної ділянки, що є предметом спору.

На вказаній орендованій земельній ділянці розташоване нерухоме майно, що до 04.11.2016 належало ОСОБА_1

04 листопада 2016 року на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. за №1501 від 04.11.2016, Хачатурян Агасі Ваноєвич став власником нерухомого майна - нежитлової будівлі, що розміщено на вказаній орендованій земельній ділянці.

Заяву ОСОБА_1 від 14.09.2015 (про поновлення договору оренди земельної ділянки) Маріупольська міська рада не розглядала майже п`ять років, та лише 28.08.2020 прийняла рішення №7/56-5631, яким відмовила у поновленні строку оренди земельної ділянки (землі житлової та громадської забудови міської ради) (кадастровий номер :03:005:0168) площею 0,0105 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування торгового павільйону) по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 .

Відмову Маріупольська міська рада обґрунтовує тим, що згідно з висновком Головного управління містобудування і архітектури міської ради, вищезазначена земельна ділянка для будівництва та обслуговування будівель торгівлі розташована і зоні транспортної інфраструктури ТР-2, що не відповідає видам дозволеного використання земельної ділянки, що в свою чергу не відповідає генеральному плану та плану зонування м. Маріуполя.

Щодо переходу права оренди земельної ділянки, то Позивачі зазначають, що на орендованій земельній ділянці кадастровий номер :03:05:168 площею 0,0105 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування торгового павільйону) по АДРЕСА_1 знаходиться нерухоме майно, яке належало орендарю ОСОБА_1 до відчуження його Хачатурян Агасі Ваноєвичу на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 04.11.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Лушкіною О.В. за №1501 від 04.11.2016 р.

Тобто з 04.11.2016 по теперішній час власником нерухомого майна, яке знаходиться на орендованій земельній ділянці є Позивач 1 - ФОП Хачатурян Агасі Ваноєвич.

Для встановлення факту переходу права оренди земельної ділянки площею 0,0105 га, кадастровий номер :03:005:0168, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 від ОСОБА_1 до ФОП Хачатурян А.В. та факту поновлення дії договору оренди земельної ділянки від 05.10.2005, зареєстрованого Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 26.08.2015 за №11025242, на той самий строк та на тих самих умовах, ФОП Хачатурян А.В. звернувся до Маріупольської міської ради із заявою від 28.09.2020 щодо переходу права оренди земельної ділянки та поновлення договору оренди земельної ділянки на той самий трок та на тих самих умовах, до якої додав проект додаткової угоди до вказаного Договору. Проте, вказана заява була залишена Відповідачем без уваги.

Заперечень у поновленні договору оренди землі протягом місяця після закінчення строку Договору оренди земельної ділянки ОСОБА_1 від відповідача не отримувала.

Після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, ОСОБА_1 продовжувала користуватися орендованою земельною ділянкою, а після відчуження нерухомого майна, що розміщено на цій земельній ділянці, новий власник майна - ФОП Хачатурян А.В. почав користування земельною ділянкою, та по сьогоднішній день користується нею, є правонабувачем права оренди земельної ділянки,

Посилаючись на ст. 120 ЗК України, ст.ст. 377, 415 ЦК України, ФОП Хачатурян А.В. зазначає, що він є правонаступником права оренди земельної ділянки, орендарем якої була ОСОБА_1 на підставі договору оренди земельної ділянки від 05.10.2005, зареєстрованого Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 26.08.2015 за №11025242, та має законне право на переоформлення права оренди спірної земельної ділянки та продовження дії договору оренди на тих самих умовах та на той самий строк.

Вважаючи порушеними свої права, позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, просять визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольської міської ради Донецької області №7/56-5631 від 28.08.2020; визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки в редакції Позивача-2.

19 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

В ході підготовчого провадження відповідачем було надано відзив на позовну заяву, за яким позов не визнано. Відповідач стверджує, що строк дії договору оренди земельної ділянки від 05.10.2005, зареєстрований Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 26.08.2015 за №11025242, закінчився 16.09.2015 та договір оренди поновлено не було.

Заяву ОСОБА_1 від 14.09.2015 Маріупольська міська рада розглянула та 28.08.2020 прийняла рішення №7/56-5631, яким у поновленні строку оренди земельної ділянки Позивачу-1 було відмовлено.

Крім того, відповідач у відзиві на позов зазначає, що оскільки договір оренди земельної ділянки припинив свою дію, тому підстав для переходу права користування до ФОП Хачатурян А.В. немає. З огляду на вказане просив відмовити в позові в повному обсязі.

Позивачі у відповіді на відзив від 05.03.2021 (вх.№4592/21 від 09.03.2021) зазначили, що приймаючи до уваги той факт, що Маріупольська міська рада як Орендодавець у встановлений ст. 123 Земельного Кодексу України не розглянула заяву ОСОБА_1 , а також у передбачений ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» строк не скористалась своїм правом заперечувати проти поновлення договору оренди землі, враховуючи немотивованість та незаконність оскаржуваного рішення, належне виконання позивачами умов договору оренди земельної ділянки (користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору та належна сплата орендної плати) у Позивачів є обґрунтовані та законні підстави вважати договір оренди земельної ділянки поновленим на той самий строк та на тих самих умовах, з урахуванням переходу права оренди земельної ділянки до ФОП Хачатурян А.В. З огляду на вказане позивачі просили позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 11.03.2021 року підготовче провадження у справі №905/2223/20 закрито, справу призначено до розгляду по суті на 07.04.2021.

У судове засідання 07.04.2021 представники позивача та відповідача не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз`яснено, що у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення Маріупольської міської ради від 16.09.2005 №1317, між Маріупольською міською радою та приватним підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки від 05.10.2005, зареєстрованого Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 26.08.2015 за №11025242, невід`ємною частиною якого є Договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 12.10.2005 року №04.05.162.00288, що зареєстрований у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 27.08.2008 за №04.08.162.00485, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скоробагатько О.В. 18.08.2008 р. за №2716, відповідно до якого ПП ОСОБА_1 надано в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 0,0105 га, кадастровий номер :03:005:0168, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до п. 6 Договору Договір укладено на 10 (десять) років (до 16.09.2015).

14 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Маріупольської міської ради через Центр надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради із заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки за наявності діючого договору оренди земельної ділянки, зареєстрованому у встановленому законом порядку.

Після закінчення строку дії Договору (16.09.2015) ОСОБА_1 продовжувала користуватись земельною ділянкою, належно виконувати усі умови Договору, в тому числі сплачувала орендну плату (що підтверджується копіями чеків про оплату), до закінчення строку дії Договору повідомила орендодавця про намір скористатись переважним правом на укладення договору на новий строк. Крім того, протягом місяця з дня закінчення дії Договору ОСОБА_1 не отримувала заперечень Маріупольської міської ради (Орендодавця) проти поновлення оренди спірної земельної ділянки.

Судом встановлено, що на вказаній орендованій земельній ділянці розташоване нерухоме майно (торговий павільон), що до 04.11.2016 належало ОСОБА_1

04 листопада 2016 року на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. за №1501 від 04.11.2016., Хачатурян Агасі Ваноєвич став власником нерухомого майна - нежитлової будівлі, що розміщена на вказаній орендованій земельній ділянці.

Відповідно до ч.1 ст.93 Земельного кодексу України, ст.1 Закону України «Про оренду землі» у відповідній редакції право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1-5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).

Правова конструкція, передбачена частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» узгоджується з положеннями 777 Цивільного України, яка встановлює загальний принцип реалізації переважного права наймача на продовження договору найму на новий строк. Згідно вказаної статті ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором в розумний строк.

У той же час, частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі. Так, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» може бути здійснено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Крім того, орендодавець має право заперечити стосовно поновлення договору і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі.

Якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець у свою чергу в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто, договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8 статті 33 Закону України Про оренду землі. Відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

При цьому, заперечення орендодавця стосовно невідповідності листа-повідомлення із проектом додаткової угоди вимогам закону не можуть бути відхилені без зазначення відповідних причин, а мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 09.07.2019 у справі № 908/2315/17 та у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17.

Наведені положення встановлюють порядок врегулювання розбіжностей щодо умов договору, при цьому прямо передбачають можливість усунути в межах встановленого терміну розбіжності, що виникли під час відповідного листування. При цьому, сама по собі обставина неподання орендарем тих чи інших документів під час першого звернення, не є достатньою підставою для відмови в поновленні договору оренди, за умови дотримання всіх передбачених Законом приписів до спливу строку дії договору.

Приписи ст.33 Закону України «Про оренду землі» дозволяють продовжувати орендні правовідносини, але у першому випадку це право повинно бути реалізовано до спливу договору оренди, а у другому - воно може настати за відсутності заперечення іншої сторони протягом визначеного терміну після закінчення строку дії договору оренди землі.

Відповідачем суду не надано доказів направлення заперечення у поновленні договору оренди землі протягом строку, встановленого ч. 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Отже, судом встановлено факт порушення відповідачем місячного терміну для повідомлення орендареві про прийняте рішення, що, у свою чергу, дало Позивачеві - 1 ( ОСОБА_1 ) підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Як вже зазначалося судом, частиною 6 статті 33 вказаного Закону врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому, необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.

Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що орендодавець має право заперечити стосовно поновлення згідно із ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі.

Аналогічна правова позиція щодо застосування ст. 33 Закону України "Про оренду землі" наведена Верховним Судом у постановах від 10.09.2018 у справі № 920/739/17 та від 29.11.2018 у справах № 920/752/17, № 920/737/17, №920/747/17, № 920/751/17, №920/746/17, № 920/744/17, № 920/748/17, № 920/749/17.

Судом встановлено, що Позивач-1 ( ОСОБА_1 ) продовжила користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки та належно виконувати усі вимоги договору, що не заперечувалось відповідачем.

Суд вважає за необхідне значити, що згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело прав. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів".

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело прав.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 у справі "Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії" встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях ст. 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором, та зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" в якій він постановив, що ст.1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об`єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

За приписами п.34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, зокрема, відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

У відповідності до ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

В силу положень ст.12 Земельного кодексу України, ст.140 Конституції України Маріупольська міська рада Донецької області як орган місцевого самоврядування розпоряджається земельними ділянками комунальної власності. В той же час, таке розпорядження землями комунальної власності не є безумовним та повинно здійснюватися із дотриманням вимог діючого законодавства.

Згідно зі ст.393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до пункту 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз положень указаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

За висновками суду, прийняте Маріупольською міською радою рішення №7/56-5631 від 28.08.2020 порушує приписи ст.33 Закону України «Про оренду землі», оскільки було прийнято після встановленого чинним законодавством місячного строку для розгляду звернення позивача з пропозицією поновлення договору оренди.

У частині 1 статті 190 Цивільного кодексу України зазначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, а положення Глави 23 Загальні положення про власність і Глави 29 Захист права власності передбачають поняття та правові механізми захисту права власності на майно у наведеному значенні.

Концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і майном. До таких активів може відноситися право оренди (рішення у справі Іатрідіс проти Греції від 25.03.1999, заява №311107/96, п.54).

З аналізу вказаних положень вбачається, що майном є, в тому числі, і майнові права (наприклад, право користування майном - оренда), а відтак, від неправомірних посягань національним законодавством охороняється право власності не лише на саму річ, як об`єкт матеріального світу, а й на майнові права, які полягають, зокрема, у володінні та користуванні даною річчю.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу.

Законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, встановив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Саме тому у конкретних правовідносинах, зокрема щодо поновлення договору оренди землі на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі», добросовісність орендодавця по суті становить гарантію дотримання прав менш захищеної сторони, якою у спірних правовідносинах є орендар.

Відповідач вважає, що відмовою ОСОБА_1 у поновленні договору оренди земельної ділянки Маріупольською міською радою реалізовано дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, забезпечено використання земель територіальної громади на принципах раціональності та доцільності використання, з метою недопущення порушення законодавства України.

Проте, суд не погоджується із вказаними доводами відповідача в цій з огляду на наступне.

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» №. 30985/96).

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які обґрунтовують підстави для прийняття Маріупольською міською радою рішення про відмову в продовженні строку оренди земельної ділянки ОСОБА_1 ..

Також Відповідачем не доведено суду, як відмова у поновленні договору оренди земельної ділянки на якій знаходиться об`єкт нерухомості що належав ОСОБА_1 , обумовлює принцип раціональності та доцільності використання земельної ділянки.

З`ясувавши обставин справи та перевіривши їх доказами суд приходить до висновку, що Рішення Маріупольської міської ради №7/56-5631 від 28.08.2020 прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, проте не обґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання незаконними та скасування Рішення Маріупольської міської ради від №7/56-5631 від 28.08.2020 підлягає задоволенню.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Позивачі звернулись до суду за захистом свого порушеного права на поновлення договору оренди землі в силу закону із дотриманням відповідної процедури та порядку.

Суд дійшов висновку про необхідність відновлення порушеного права позивачів, установивши належне виконання позивачами умов договору оренди земельної ділянки, продовження користування ними після закінчення дії договору, відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі протягом місяця після закінчення строку дії договору, сплату орендної плати за користування спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди та не спростування цих фактів відповідачем.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані Цивільним Кодексом України, Земельним Кодексом України, Законом України Про оренду землі.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.377 Цивільного Кодексу України передбачено, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Положеннями ч. 1, 4 ст.120 Земельного Кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Частиною 3 ст.7 Закону України «Про оренду землі» також передбачено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що заходиться на орендованій земельний ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене, в тому самому обсязі і на тих самих умовах, які існували для попереднього власника. Тобто особа, яка набула права власності на майно, фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене, при цьому договір оренди земельної ділянки щодо попереднього власника нерухомого майна припиняється договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці нерухоме майно.

Наведене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 08.06.2013 року у справі №6-253цс16 від 13 квітня 2016р.

Отже, при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача земельною ділянкою припиняється автоматично в силу закону та не потребує оформлення припинення права будь-якими актами та документами. Договір оренди при цьому не припиняється в цілому, а має місце лише заміна сторони у зобов`язанні.

З огляду на вищевикладені обставини суд вважає, що Позивач ФОП Хачатурян А.В. як новий власник нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 на належній Маріупольській міській раді земельній ділянці, з врахуванням незаконності прийнятого Маріупольською міською радою рішення №7/56-5631 від 28.08.2020., є правонаступником права оренди спірної земельної ділянки на підставі ст. 120 ЗК України, ст.ст. 377, 415 ЦК України.

Таким чином, доводи позивачів щодо поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а також щодо набуття ними права на оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 за договором оренди земельної ділянки від 05.10.2005 року є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону, а тому позовні вимоги про визнання рішення Маріупольської міської ради №7/56-5631 від 28.08.2020 року, а також визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 05.10.2005 року, замінивши, відповідно до ст.120 ЗК України, сторону орендаря у Договорі з ОСОБА_1 на ФОП Хачатурян А.В., виклавши п.3.1 розділу 3 Договору щодо строку дії договору до 16.09.2025 року, в іншій частині договір оренди земельної ділянки від 05.10.2005 року залишити без змін, підлягають задоволенню.

Доводи відповідача щодо законності рішення Маріупольської міської ради №7/56-5631 від 28.08.2020 року не базуються на законі, а тому не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Хачатурян Агасі Ваноєвича та ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Маріупольської міської ради Донецької області №7/56-5631 від 28.08.2020 та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Маріупольської міської ради Донецької області №7/56-5631 від 28.08.2020 р.

3. Визнати укладеною додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки від 05.10.2005, зареєстрованого Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 26.08.2015 за №11025242, згідно з якою Маріупольська міська рада надає Фізичній особі-підприємцю Хачатурян Агасі Ваноєвичу в оренду земельну ділянку площею 0,0105 га, кадастровий номер :03:005:0168, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на той самий строк та на тих самих умовах, котрі передбачені договором оренди земельної ділянки від 05.10.2005, зареєстрованого Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 26.08.2015 за №11025242, та викласти її у наступній редакції:

"Додаткова угода

до Договору оренди земельної від 05.10.2005,

зареєстрованого Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 26.08.2015 за №11025242

місто Маріуполь, Донецька область, _______________________________ року

Ми, що нижче підписалися: Маріупольська міська рада, (), місцезнаходження: м. Маріуполь, пр. Миру, буд. 70, іменована далі "Орендодавець", в особі директора юридичного департаменту Маріупольської міської ради Паська Максима Івановича (ІПН НОМЕР_1 ), який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , діючий на підставі розпорядження Маріупольського міського голови "Про надання повноважень з вчинення правочинів" від 23.01.2017 року №23р, з одного боку,

та

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), що мешкає: АДРЕСА_3 ,

Фізична особа-підприємець Хачатурян Агасі Ваноєвич (РНОКПП НОМЕР_3 ), який мешкає: АДРЕСА_4 , дата та номер державної реєстрації Фізичної особи-підприємця у ЄДР від 31.08.2007 р. № 2 016937,

іменовані далі "Орендарі", з другого боку,

на підставі положень ст. 120 Земельного кодексу України, ст.ст. 377, 415 ЦК України, згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 04.11.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. за №1501 від 04.11.2016 р., заяви від 04.11.2016 р., посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. за №1502 від 04.11.2016 р., уклали цю Додаткову угоду до Договору оренди земельної від 05.10.2005, зареєстрованого Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 26.08.2015 за №11025242, невід`ємною частиною якого є Договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 12.10.2005 року №04.05.162.00288, що зареєстрований у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" від 27.08.2008 р. за №04.08.162.00485, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скоробагатько О.В. 18.08.2008 р. за №2716 (далі - Додаткова угода) про наступне:

1. На підставі положень ст. 120 Земельного кодексу України Сторони домовились замінити сторону орендаря в Договорі оренди земельної від 05.10.2005, зареєстрованого Реєстраційною службою Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 26.08.2015 за №11025242, невід`ємною частиною якого є Договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 12.10.2005 року №04.05.162.00288, що зареєстрований у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру" від 27.08.2008 р. за №04.08.162.00485, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Скоробагатько О.В. 18.08.2008 р. за №2716 (далі - Договір), при цьому замість "приватний підприємець ОСОБА_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи №04053223Ф0031119, видане Іллічівською райадміністрацією м.Маріуполя, 13.05.2002 р., що мешкає: АДРЕСА_3 " вказати "Фізична особа-підприємець Хачатурян Агасі Ваноєвич (РНОКПП НОМЕР_3 ), який мешкає: АДРЕСА_4 , дата та номер державної реєстрації Фізичної особи-підприємця у ЄДР від 31.08.2007 р. № 2 016937".

2. Пункт 6 розділу "Строк дії договору" в Договорі викласти у наступній редакції:

" 6. Договір укладено на 10 (десять) років (до 16.09.2025 р.)".

3. Усі інші пункти Договору, не змінені цією Додатковою угодою, залишаються без змін.

4. Ця Додаткова угода укладена у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один примірник з яких знаходиться у орендодавця, другий - в орендаря.

5. Зміст ст.ст. 12, 93, 124 Земельного кодексу України сторонам договору відомо.

6. Ця додаткова угода набуває чинності відповідно до ст. 3, 4, 5 Закону України "Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" після її підписання сторонами та Державної реєстрації.

ПІДПИСИ СТОРІН

Орендодавець Орендарі

Маріупольська міська рада ОСОБА_1

РНОКПП НОМЕР_2

АДРЕСА_3

____________________ ___________________ОСОБА_1

підпис підпис

Фізична особа-підприємець

Хачатурян Агасі Ваноєвич

РНОКПП НОМЕР_3

АДРЕСА_4

______________ФОП Хачатурян А.В . »

4. Стягнути з Маріупольської міської ради Донецької області (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, Жовтневий р-н, пр. Мира, 70, ) на користь Фізичної особи-підприємця Хачатурян Агасі Ваноєвича ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

5. Стягнути з Маріупольської міської ради Донецької області (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, Жовтневий р-н, пр. Мира, 70, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 08 квітня 2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 15.04.2021 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов