РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.04.2021Справа № 910/1489/21
Господарський суд міста Києва у складі судді І.О. Андреїшиної, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Інжиніринг" (03150, м. Київ, вул. Ділова, 5, корпус 2, )

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Єжи Гедройця, 5, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» (03150, м. Київ, вул. Ділова, 5, корпус 2, )

про стягнення 53 640,02 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейл Інжиніринг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 53 640,02 грн за договором оренди № 2-372/08-19 від 30.08.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення, ухвала суду від 08.02.2021 була надіслана позивачу та відповідачу на адреси, зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та вручена адресатам: позивачу - 16.02.2021, відповідачу - 15.02.2021, третій особі - 18.02.2021.

01.03.2021 через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що вимога позивача про стягнення 31 751,36 грн вартості ремонтних робіт суперечить тим сумам, які вказані в доданих до договору документах. Відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні жодні акти будь-яких форм, на підставі яких начебто були проведенні ремонтні роботи вагонів. Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що розрахунок недоотриманої орендної плати у розмірі 21 888,66 грн обґрунтовується виключно побажаннями позивача і не підтверджений жодним документом.

05.03.2021 через відділ діловодства суду третьою особою подані пояснення по справі, в яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» зазначає, що відповідно до умов договору № TO-04/2020-RE про надання послуг з організації ремонту вагонів, були підписані акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 454 від 31.08.2020 і № 489 від 30.09.2020 року і замовник провів розрахунок з виконавцем в повному обсязі (витяги 3 актів № 454 від 31.08.2020, № 485 від 30.09.2020, копії форми ВУ - 22, форми ВУ-23м, ВУ - 36М, згідно інформації вказаній в позовній заяві ТОВ «Рейл Інжиніринг», знаходяться в матеріалах справи). Крім того третя особа в своїх поясненнях зазначає, що ТОВ «Каргоремтранс» погоджується з позицією позивача - ТОВ «Рейл Інжиніринг» стосовно заявлених в позові вимог.

22.03.2021 через відділ діловодства суду подано відповідь на відзив, в якому він зазначає, що твердження відповідача стосовно необхідності надання форм ВУ-25, ВУ-25М та ГУ-23 в якості єдиної підстави для відшкодування збитків, в даному випадку є хибними, оскільки позивачем надано до суду докази, які так само як і форм ВУ-25, ВУ-25М та ГУ-23 підтверджують цей факт, а саме: - повідомлення форми ВУ-23М (в якому зазначено час та місце виявлення пошкодження); - акт форми ВУ-22 (дефектна відомість в якій зазначаються необхідні роботи та запчастини); - акт форми ВУ-36М (в якому зазначено час закінчення ремонту). Також позивач зазначає, що акт форми ВУ-36М про закінчення проведення ремонту містять печатку відповідно депо Укрзалізниці та підпис уповноваженого працівника. Отже, повідомлення ф. ВУ-23М, акт ф. ВУ-22 та акт форми ВУ-36М складені у відповідності з вимогами: - розділів 5.15. та 5.21. « 1. Облікові та звітні форми по вагонному господарству. 2. Методичні вказівки з порядку складання облікових та звітних форм по вагонному господарству» затверджених наказом Укрзалізниці від 01.04.2011р. № 114-Ц; - пункту 6.1.8. розділу 6 «Інструкція з технічного обслуговування вагонів в експлуатації. ЦВ-0043» затвердженої наказом Укрзалізниці від 25.09.2008 № 417-Ц. Крім того, позивач у відповіді на відзив зазначає, що зауваження відповідача стосовно необґрунтованості розрахунку збитків під час ремонту, відсутності документів підтверджуючих ремонт вагонів, дату його початку та закінчення, є незрозумілими та на думку позивача є спробою відповідача заплутати суд, оскільки в матеріалах справи наявні копії ф. ВУ-23М, в яких зазначена дата виявлення несправності певного вагону, штемпель та підпис уповноваженої особи вагоноремонтного підрозділу відповідача; в матеріалах справи наявні ф. ВУ-36М, в яких зазначена дата виходу з ремонту певного вагону, штемпель та підпис уповноваженої особи вагоноремонтного підрозділу відповідача; в матеріалах справи наявний акт наданих послуг № 08/20 від 31.08.2020, в якому зазначені кількість діб та періоди по датах за які нараховано орендну плату по кожному спірному вагону, а період з дати початку по дату закінчення ремонту визначені на підставі ВУ-23М та ВУ-36М - відсутні в розрахунку Акта наданих послуг; в позовній заяві, на підставі ВУ-23М, ВУ-36М та Акту наданих послуг № 08/20 від 31.08.2020, наведено детальний розрахунок сум орендної плати які не було включено до Акту наданих послуг №08/20 від 31.08.2020 та отримано позивачем у зв`язку з знаходженням вагонів в ремонті.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рейл Інжиніринг" укладено договір фінансового лізингу № 6020-FL, на підставі якого вантажний залізничний рухомий склад (далі - вагони або PC) в кількості 6 (шість) одиниць, зокрема, вагони №№ 59202135, 58920786, 58843582, 59207290, 56732266, 56739469, в період з 01.07.2020 по 31.08.2020 перебували в управлінні Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Інжиніринг», що підтверджується актами приймання-передачі до нього від 30.01.2020 та від 31.01.2020.

Відповідно до п. 3.2., 3.3. рамкового договору фінансового лізингу № 6020-FL від 19.12.2019 відповідальність за збереження, цілісності та ремонт переданих вагонів покладена на позивача - ТОВ «Рейл Інжиніринг».

В подальшому вищевказані вагони були передані в оренду і в липні-серпні 2020 знаходились в управлінні Товариства з обмеженою відповідальністю «Рейл Лоджистікс» на умовах договору оренди № 2- 272/08-19 від 30.08.2019.

На підтвердження знаходження вказаних вагонів в оренді ТОВ «Рейл Лоджистікс» протягом липня-серпня 2020 позивачем долучено до матеріалів справи:

- акти прийому-передачі від 02.09.2019, від 04.09.2019, від 05.09.2019, від 09.09.2019;

- акти наданих послуг № 07/20 від 31.07.2020 та № 08/20 від 31.08.2020;

- виписку по рахунку позивача за 21.09.2020 від 22.09.2020, про отримання орендної плати по договору оренди № 2-272/08-19 від 30.08.2019.

Відповідно до умов п. 3.1.2. договору оренди № 2-272/08-19 від 30.08.2019, укладеного між позивачем та ТОВ «Рейл Лоджистікс», витрати на проведення всіх ремонтів та технічного обслуговування покладаються на позивача (орендодавця).

У липні-серпні 2020 року Акціонерним товариством «Українська залізниця» на підставі оформлених залізних накладних, №№ 49838931, 35055318, 49969702, 50044254, 47801600 (графа 54), № 10742 (графа - 29) здійснювались перевезення відповідних вагонів по маршрутах зазначених у цих залізничних накладних.

Позивач у позовній заяві зазначає, що на залізничних станціях у проміжках між часом приймання вагонів (вантажу) залізницею до перевезення та часом видачі вагонів (вантажу) одержувачу на станції, зазначеній в залізничній накладній, було виявлено розобладнання (розукомплектування) вагонів, перелічених в цій позовній заяві.

Відповідними структурними підрозділами AT «Укрзалізниця»: Експлуатаційне вагонне депо Батуринська, Вагонне депо Кам`янське, Вагонне депо Запоріжжя Ліве, Волноваське вагонне депо, Костянтинівське вагонне депо (далі - Вагонне Депо) були складені акти про пошкодження вагонів форми ВУ-23М та повідомлення ВУ-36М про приймання вагонів із ремонту, якими було встановлено розобладнення (розукомплектування), дати виявлення розобладнання, станції відчеплення вагонів в ремонт по причині розобладнання (розукомплектування) та дати закінчення ремонтів вищевказаних вагонів (копії актів та повідомлень додаються).

Також позивач у позовній заяві зазначає, що за час непередбачуваного знаходження вагонів в ремонті з причин розобладнання, під час знаходження вагонів під відповідальністю відповідача, відповідно до актів наданих послуг до договору оренди № 2-272/08-19 від 30.08.2019 позивачу було завдано збитків у вигляді не отриманої орендної плати за даним договором.

Таким чином, позивач у зв`язку з діями (бездіяльністю) відповідача зазначає, що безпідставно поніс додаткові збитки у вигляді не отриманої орендної плати за час неможливості користування вагонами, та які позивач не поніс би за умови виконання AT «Укрзалізниця» своїх зобов`язань, встановлених відповідними нормативними документа, та за умови безперешкодного руху вагонів позивача.

У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача 21 888, 66 грн збитків у вигляді не отриманої орендної плати.

Крім того, 02.01.2020 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» укладено договір № TO-04/2020-RE на надання послуг з організації ремонту вагонів, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» на підставі договірних відносин з вагонними депо відповідача організовує технічне обслуговування ТОв-1/ТОв-2, ревізії системи розвантаження та підготовку під навантаження вагонів (далі - ремонт), що знаходяться в управлінні позивача.

На підтвердження факту організації виконання ремонтних робіт та постачання запасних частин, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» та позивачем були підписані акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 454 від 31.08.2020 та № 489 від 30 вересня 2020 щодо вагонів №№ 59207290, 56732266, 56739469, 58920786, 59202135.

Загальна вартість проведених ремонтних робіт складає 37 751,36 грн (25 325,18 грн + 6 426,18 грн).

З огляду на вищевикладене, позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Отже, у зв`язку з тим, що Укрзалізниця належним чином не виконала зобов`язання щодо збереження та забезпечення схоронності та цілісності вагонів після їх прийняття під перевезення, які перебували на той час в користуванні позивача, останній звертається до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 53 640,02 грн збитків (21 888,66 грн - неотриманої орендної плати; 31 751,36 грн - витрат на організацію проведення ремонтних, відновлювальних робіт вагонів).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Відповідно до п. 6.4. Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 28.09.2004 №856, порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких в графі 20 "Найменування вантажу" вказується "Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)".

Наявними в матеріалах справи залізничними накладними №№ 49838931, 35055318, 49969702, 50044254, 47801600 (графа 54), № 10742 (графа - 29) підтверджується прийняття АТ "Укрзалізниця" до перевезення та його здійснення вагонів ТОВ "Рейл Лоджистікс".

Згідно з ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Суд зазначає, що прийняття відповідачем до перевезення спірних вагонів свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані.

Як свідчать матеріали справи, під час здійснення перевезення було виявлено несправність спірних вагонів.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

З матеріалів справи вбачається, що вагони №№ 59207290, 56732266, 56739469, 58920786, 59202135 були відремонтовані, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 454 від 31.08.2020 та № 489 від 30 вересня 2020.

Судом встановлено, що для усунення пошкоджень позивач змушений був використати необхідні деталі та запасні частини для їх встановлення замість відсутніх деталей на розукомплектованих вагонах, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), складеними за участю виконавця - Товариства з обмеженою відповідальністю "Каргоремтранс" (на підставі договору надання послуг з організації ремонту вагонів №ТО-04/2020 від 02.01.2020).

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999 сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України №551 від 15.11.99, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

З наявних у матеріалах справи актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та платіжних доручень вбачається, що позивачем було придбано та оплачено вартість необхідних деталей для ремонту розукомплектованих вагонів, а також їх технічне обслуговування на загальну суму 37 751,36 грн.

Твердження відповідача стосовно невідповідності суми позовних вимог в частині відшкодування вартості ремонтних робіт сумам доданих актів здачі-приймання робіт, суд вважає помилковими, оскільки позивач замовляє у Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргоремтранс» ремонти усіх вагонів по мірі необхідності, а зазначені в позовній заяві вагони в той період потребували ремонту разом з іншими вагонами позивача.

Доводи відповідача стосовно необхідності надання форм ВУ-25, ВУ-25М та ГУ-23 в якості єдиної підстави для відшкодування збитків, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем долучено до матеріалів позовної заяви повідомлення форми ВУ-23М, в якому зазначено час та місце виявлення пошкодження, акт форми ВУ-22 , дефектна відомість в якій зазначаються необхідні роботи та запчастини та акт форми ВУ-36М, в якому зазначено час закінчення ремонту.

Крім того, за час перебування спірних пошкоджених вагонів в ремонті та технічному обслуговуванні позивачем не отримано орендну плату за користування ними у загальному розмірі 21 888, 66 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів форми ВУ-23М та ВУ-36М, актом наданих послуг № 08/20 від 31.08.2020, в якому зазначені кількість діб та періоди по датах за які нараховано орендну плату по кожному спірному вагону, а період з дати початку по дату закінчення ремонту визначені на підставі ВУ-23М та ВУ-36М та наведеним детальним розрахунком сум орендної плати, які не було включено до акту наданих послуг № 08/20 від 31.08.2020 та отримано позивачем у зв`язку з знаходженням вагонів в ремонті.

За положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

В свою чергу суд відзначає, що в даному випадку мова йде про встановлену законодавством відповідальність залізниці за незбереження приватного вагону (майна іншої особи) під час його використання (перевезення), а відтак статус такого майна (чи вантаж, чи пусті вагони) для встановлення складу цивільного правопорушення принципового значення немає.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості належного позивачу майна (вагону), завданої шкоди - пошкодження складової частини вагону, та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів № 59207290, 56732266, 56739469, 58920786, 59202135 під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Твердження відповідача щодо необґрунтованості розрахунку збитків під час ремонту, відсутності документів підтверджуючих ремонт вагонів, дату його початку та закінчення, суд вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи наявні копії форми ВУ-23М, в яких зазначена дата виявлення несправності певного вагону, штемпель та підпис уповноваженої особи вагоноремонтного підрозділу відповідача. Також в матеріалах справи наявні копії форми ВУ-36М, в яких зазначена дата виходу з ремонту певного вагону, штемпель та підпис уповноваженої особи вагоноремонтного підрозділу відповідача; в матеріалах справи наявний акт наданих послуг № 08/20 від 31.08.2020, в якому зазначені кількість діб та періоди по датах за які нараховано орендну плату по кожному спірному вагону, а період з дати початку по дату закінчення ремонту визначені на підставі ВУ-23М та ВУ-36М - відсутні в розрахунку акта наданих послуг.

Крім того, судом встановлено, що в позовній заяві, на підставі ВУ-23М, ВУ-36М та акту наданих послуг № 08/20 від 31.08.2020, наведено детальний розрахунок сум орендної плати, які не було включено до акту наданих послуг № 08/20 від 31.08.2020 та отримано позивачем у зв`язку з знаходженням вагонів в ремонті.

Враховуючи, що при перевезенні вагонів №№ 59207290, 56732266, 56739469, 58920786, 59202135, які перебували в користуванні (оренді) позивача, залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження (схоронності), покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним та справедливим, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Інжиніринг" про стягнення збитків в розмірі 53 640,02 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх. вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Єжи Гедройця, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Інжиніринг" (03150, м. Київ, вул. Ділова, 5, корпус 2, ) 21 888 (двадцять одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) грн 66 коп. неотриманої орендної плати, 31 751 (тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят одна) грн 36 коп. витрат на організацію проведення ремонтних робіт та судовий збір в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 20.04.2021

Суддя І.О. Андреїшина