ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.04.2021 Справа №905/115/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Юрлагіної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Марко 2»

до відповідача: Державного підприємства «Шахта ім.М.С. Сургая»

про: стягнення 958746,93грн, з яких: сума основного боргу 901560,00грн, пеня 21192,84грн, 3% річних 10570,10грн, інфляційні збитки 25423,99грн,

за участю уповноважених представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст і підстави позовних вимог

14.01.2021, шляхом надіслання поштового відправлення, Товариство з обмеженою відповідальністю «Марко 2» (далі ТОВ «Марко 2») звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Шахта ім. М.С.Сургая» (далі ДП «Шахта ім. М.С. Сургая») про стягнення 958746,93грн, з яких: сума основного боргу 901560,00грн, пеня 21192,84грн, 3% річних 10570,10грн, інфляційні збитки 25423,99грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №245Т від 29.04.2020 за кодом ДК 021:2015 (CPV):42510000-4 «Теплообмінники, кондиціонери повітря, холодильне обладнання та фільтрувальні пристрої» в частині повної та вчасної оплати за поставку товару та виконані роботи, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 901560,00грн, що стало підставою для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних збитків.

Підставність заявлених вимог позивач нормативно обґрунтовує посиланням на статті 13, 161-164, 173 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), статті 193, 222 Господарського кодексу України (далі ГК України), статті 11, 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 611, 612, 625, 626, 628, 901 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Процедура провадження у справі у господарському суді

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2021 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 20.01.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Господарського суду Донецької області 03.02.2021 у зв`язку з усуненням недоліків позовної заяви прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/115/21; справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 23.02.2021 об 11:15год.

Ухвалами Господарського суду Донецької області від 23.02.2021 та 11.03.2021 відкладалося підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.03.2021 закрито підготовче провадження у справі №905/115/21 та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 08.04.2021 о 10:30год.

Представники сторін у судове засідання 08.04.2021 не з`явилися, про дату, час та місце повідомлені належним чином шляхом направлення на юридичні адреси сторін копії ухвали суду від 25.03.2021, які вручені представнику позивача 29.03.2021 та представнику відповідача 30.03.2021.

Крім того, ухвалою суду від 25.03.2021 задоволено заяву представника позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника; ухвалою суду від 23.02.2021 задоволено заяву представника відповідача про розгляд справи без участі відповідача та його представника, що заявлена у відзиві на позовну заяву.

Ухвалення рішення суду відбулось у нарадчій кімнаті у порядку ст.ст.219-220 ГПК України.

Позиція учасників процесу

ТОВ «Марко 2» в обґрунтування заявлених вимог зазначив, що останнім на виконання умов договору №245Т від 29.04.2020 за кодом ДК 021:2015 (CPV):42510000-4 «Теплообмінники, кондиціонери повітря, холодильне обладнання та фільтрувальні пристрої» поставлено товар, факт передачі якого підтверджується видатковою накладною №РН-0000008 від 01.06.2020 та товарно-транспортною накладною №1 від 01.06.2020, та виконані роботи відповідно до акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000001 від 25.06.2020. На підставі видаткової накладної №РН-0000008 від 01.06.2020 та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000001 від 25.06.2020 позивач надав відповідачу рахунок-фактуру №СФ-0000014 від 01.06.2020 на загальну суму 592320,00грн з ПДВ та рахунок-фактуру №СФ-0000015 від 25.06.2020 на загальну суму 339240,00грн з ПДВ.

У свою чергу, відповідач повинен виконати зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар та виконані роботи в повному обсязі згідно з п.4.2 договору до 24.08.2020 включно.

Платіжним дорученням №778 від 28.08.2021 на рахунок позивача надійшла часткова оплата за договором в розмірі 30000,00грн з призначенням платежу: «пл. за кондиціонери зг. рах-факт. №СФ-0000014 від 01.06.2020 по дог. 245Т від 29.04.2020».

Загальна сума заборгованості, що є несплаченою, складає 901560,00грн.

З метою врегулювання спору, 18.11.2020 позивач направив на адресу відповідача лист-претензію шляхом безпосереднього вручення до відділу документообігу ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та шляхом направлення рекомендованого відправлення на юридичну адресу місцезнаходження відповідача, яка отримана останнім 24.11.2020.

У встановлений листом-претензією строк відповідачем не вжито заходів щодо сплати заборгованості на загальну суму 901560,00грн за договором, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом щодо стягнення останньої, нарахованих пені, 3% річних та інфляційних збитків.

Також позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача понесені при зверненні з позовом до суду судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 14381,21грн.

На підтвердження зазначених обставин позивач надав суду належним чином засвідчені копії: договору №245Т від 29.04.2020 з додатком; видаткової накладної №РН-0000008 від 01.06.2020; товарно-транспортної накладної №1 від 01.06.2020; довіреності №220 від 27.05.2020; акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000001 від 25.06.2020; рахунків-фактур №СФ-0000014 від 01.06.2020 та №СФ-0000015 від 25.06.2020; платіжного доручення №778 від 28.08.2020; претензії вих.№037/Д245Т/290420 від 17.11.2020; рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» надало до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві відповідач вказав про те, що відповідно до видаткової накладної ТОВ «Марко 2» №РН-0000008 від 01.06.2020 за договором №245Т від 29.04.2020 здійснена поставка кондиціонерів на суму 592320,00грн, а також проведено демонтаж, монтаж та підключення кондиціонерів, внаслідок чого підписано акт №ОУ-0000001 від 25.06.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 339240,00грн, відповідачем сплачено за договором №245Т від 29.04.2020 згідно з платіжним дорученням №778 від 28.08.2020 30000,00грн, згідно з відомостями головного бухгалтера ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» заборгованість на користь ТОВ «Марко 2» на 15.02.2021 за договором №245Т від 29.04.2020 складає 901560,00грн.

Під час прийняття рішення відповідач просить суд прийняти до уваги ті обставини, що ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» здійснює свою господарську діяльність в м. Вугледар Донецької області, яке згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 № 1275-р та наказом Антитерористичного центру при Службі Безпеки України від 07.10.2014 №33/6/а «Про визначення районів проведення анти терористичної операції та термінів її проведення» входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція та визначене як район проведення антитерористичної операції.

Відповідачем зазначено, що підприємство знаходиться у вкрай тяжкому фінансовому становищі; за підсумками роботи за 9 місяців 2020 року збитки підприємства склали 173328,00грн, кредиторська заборгованість по ДП «Шахта ім.М.С.Сургая» станом на 31.12.2020 складає 1473405,00грн.

Також, відповідач вказав, що відповідно до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» до 1 січня 2022 року, підлягають зупиненню, зокрема, виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та стверджує, що судове рішення є одним із заходів примусового виконання рішень та вказаним законом заборонено до 1 січня 2022 року здійснювати заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств.

На підтвердження зазначених обставин відповідач надав суду оригінали бухгалтерських довідок б/н від 09.02.2021 та б/н від 15.02.2021.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що з позицією відповідача, яка викладена у відзиві на позовну заяву, не погоджується, оскільки вона не ґрунтується на вимогах закону.

Позивач стверджує, що положення Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» не забороняє приймати судові рішення про стягнення поточної заборгованості.

Позивач вважає, що посилання відповідача на тяжке фінансове становище, збитковість роботи підприємства, арешт коштів та здійснення господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції, не звільняє відповідача від взятих на себе договірних зобов`язань за спірним договором.

Оскільки відповідачем не наведено жодної правової підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, обставини, викладені у позовній заяві, відповідачем не спростовані, доказів сплати заборгованості за договором у розмірі 901560,00грн відповідачем не надано, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Виклад обставин справи, встановлених судом

29.04.2020 між ТОВ «Марко 2» (Продавець) та ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» (Покупець) укладено договір №245Т від 29.04.2020 за кодом ДК 021:2015 (CPV):42510000-4 «Теплообмінники, кондиціонери повітря, холодильне обладнання та фільтрувальні пристрої» (далі договір), відповідно до п.1.1 якого Продавець зобов`язується поставити та змонтувати Покупцю Товар, розгорнутий асортимент (марка, модель та інші індивідуальні характеристики) якого визначаються специфікацією, яка є невід`ємною частиною цього договору, а Покупець прийняти і оплатити такий Товар.

За змістом п.п. 1.2 та 1.3 Договору закупівля передбачає надання Продавцем наступних послуг: постачання нових кондиціонерів, відповідно до п.1.1. цього Договору, демонтаж старих та встановлення нових кондиціонерів, пуско-налагоджувальні роботи, вивіз сміття (що утворилось в процесі надання послуг). Монтаж нових кондиціонерів передбачає надання Продавцем наступних послуг: монтаж внутрішнього блоку, прокладання міжблокових комунікацій, монтаж зовнішнього блоку (без використання автовишки), монтаж козирку поверх зовнішнього блоку кондиціонеру (матеріал оцинкована сталь, розмір козирку - залежно від фактичного розміру зовнішнього блоку, товщина сталі не менш 3 мм).

Відповідно до п.13.1 Договору невід`ємною частиною останнього є специфікація (додаток 1).

Сторонами підписано без зауважень та заперечень, скріплено печатками підприємств як додаток 1 до договору Специфікацію на загальну суму 981720,00грн з податком на додану вартість.

Згідно з п.10.1 договору останній набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 ціна цього Договору становить 981720,00грн з ПДВ. Ціна на Товар встановлюється в національній валюті. Валютою Договору є гривня України.

Розділом 6 договору передбачені права та обов`язки сторін, зокрема, Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплатити поставлений Товар; приймати поставлений Товар згідно з накладною на поставку; приймати послуги з монтажу Товару згідно з актом наданих послуг (п.6.1 договору); Покупець має право достроково розірвати цей Договір у разі невиконання зобов`язань Продавцем, письмово (поштовим відправленням з повідомленням про вручення) повідомивши про це його у строк не пізніше 15 (п`ятнадцяти) календарних днів до моменту розірвання; контролювати поставку та монтаж Товару у строки, встановлені цим Договором; зменшувати обсяги закупівлі з урахуванням фактичного обсягу власних видатків шляхом укладання додаткової угоди; повернути рахунок Продавцю без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів (відсутність печатки, підписів тощо) (п.6.2. Договору).

При цьому, Продавець зобов`язаний: забезпечити поставку та монтаж Товару у строки, встановлені цим Договором; забезпечити поставку Товару, якість якого відповідає умовам, установленим розділом II цього Договору; поставити Продавцю нові кондиціонери відповідно до п.1.1. Договору в кількості, що обумовлена попередньою заявкою Покупця; демонтувати старі та встановити нові кондиціонери, провести пуско-налагоджувальні роботи та власними силами, засобами та/або за свій рахунок звільнити територію ДП «Шахта ім. М.С.Сургая» після надання послуг (очистити від сміття, непотрібних, матеріальних ресурсів, тощо); здійснити монтаж кондиціонерів власними силами (пп. 6.3.1, 6.3.2, 6.3.5, 6.3.6, 6.3.7 договору); Продавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений Товар (пп. 6.4.1 договору).

Розділом 5 договору передбачено порядок поставки товару, зокрема, п.5.1 договору передбачено, що Поставка та монтаж Товару здійснюється на підставі попередньої заявки Покупця.

Постачання товару на склад Покупця та послуги з монтажу відповідно до п. 1.2. та п.1.3. Договору здійснюється протягом 60 календарних днів з дати попередньої заявки замовника (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 5.3 договору Продавець зобов`язаний на поставлену продукцію надати Покупцеві наступні документи у момент поставки: рахунок-фактуру на відвантажену продукцію; податкову накладну, що в обов`язковому порядку пройшла реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних (п.201.10 ст.201 розділ V Податкового кодексу України); видаткову накладну на поставлену продукцію; відповідну товарно-транспортну накладну; технічну документацію виробника, що забезпечує гарантію якості (сертифікати якості, паспорта, інструкції з експлуатації та ін.), якщо це обумовлено чинним законодавством України. Моментом: поставки є день отримання Продукції та підписання відповідних первинних документів Покупцем.

Згідно з п. 5.4 договору Продавець зобов`язаний надати Покупцеві акт наданих послуг на змонтовану продукцію.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору розрахунки за партію Товару проводяться згідно з рахунком-фактурою шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Продавця. Розрахунки за цим Договором здійснюються протягом 60 календарних днів з дати монтажу узгодженої партії товару, її пуск налагодження та підписання обома сторонами відповідного акту наданих послуг.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Штрафні санкції підлягають стягненню у повному обсязі незалежно від відшкодування збитків. Сплата штрафних санкцій не звільняє Сторону від виконання прийнятих на себе зобов`язань (п.7.5 договору).

Відповідно до п.7.6 договору у разі порушення Покупцем строків оплати за прийнятий товар, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Усі спори, що пов`язані із цим Договором, його укладанням або такі, що виникають в процесі виконання умов цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між представниками Сторін. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору у порядку, визначеному відповідним чинним в Україні законодавстві (п.п. 9.1, 9.2 договору).

Договір №245Т від 29.04.2020 підписаний уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень, скріплений печатками підприємств.

Відповідно до видаткової накладної №РН-0000008 від 01.06.2020 та товарно-транспортної накладної №1 від 01.06.2020 позивачем поставлено товар на загальну суму 592320,00грн з податком на додану вартість.

Товар прийнято відповідачем, що засвідчено підписом на вказаних видатковій та товарно-транспортній накладних уповноваженого представника відповідача зав. складом Радіною Д.О., що діяв на підставі довіреності №220 від 27.05.2020, копія якої міститься в матеріалах справи.

На підставі видаткової накладної №РН-0000008 від 01.06.2020 позивачем виписано рахунок-фактуру №СФ-0000014 від 01.06.2020 на загальну суму 592320,00грн з податком на додану вартість.

25.06.2020 представниками сторін підписано акт №ОУ-0000001 здачі-прийняття робіт (надання послуг), за змістом якого останні склали цей акт про те, що Виконавцем за договором №245Т від 29.05.2020 були проведені такі роботи (надані такі послуги) по рахунку №СФ-0000015 від 25.06.2020: демонтаж внутрішнього блоку кондиціонера; демонтаж зовнішнього блоку кондиціонера; монтаж внутрішнього блоку кондиціонера; монтаж зовнішнього блоку кондиціонера; підключення комунікацій і пуско-налагоджувальні роботи; витратні матеріали для монтажу спліт-системи на загальну вартість робіт (послуг) з податком на додану вартість 339240,00грн; сторони претензій одна до одної не мають.

25.06.2020 позивачем виписано рахунок-фактуру №СФ-0000015 від 25.06.2020 на загальну суму 339240,00грн з податком на додану вартість.

Відповідачем на виконання умов договору здійснено часткову оплату рахунку-фактури №СФ-0000014 від 01.06.2020 за договором №245Т від 29.04.2020, що підтверджується платіжним дорученням №778 від 28.08.2020 на суму 30000,00грн.

18.11.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію за вих.№037/Д245Т/290420 від 17.11.2020, за змістом якої вимагає від Покупця виконати належним чином зобов`язання за Договором та перерахувати на його рахунок заборгованість у розмірі 901560,00грн у строк до 18.12.2020.

Відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказана претензія вручена представнику відповідача 24.11.2020.

Відповіді на вказану претензію відповідач не надав.

Відповідно до наданої позивачем оборотно-сальдової відомості по рахунку: 361 Замовлення; Контрагенти: Шахта ім. М.С.Сургая за 01.06.20-31.12.20 сальдо на кінець періоду за дебетом складає 901560,00грн.

З урахуванням часткової оплати заборгованість за договором у відповідача складає 901560,00грн, докази оплати такої заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Відповідач підтверджує довідкою головного бухгалтера ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» б/н від 15.02.2021, що заборгованість на користь ТОВ «Марко-2» на 15.02.2021 за договором №245Т від 29.04.2020 складає 901560,00грн.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, поданих запереченнях та письмових поясненнях, дослідивши надані в порядку статті 74 ГПК України письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на таке.

Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення заборгованості за невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань зі своєчасної та повної оплати за виконані роботи, пені, 3% річних та інфляційних збитків.

За змістом частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 173 ГК України, яка кореспондується з положеннями статті 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Господарські зобов`язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина 1 статті 174 ГК України).

Згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Виходячи зі змісту договору, судом встановлено, що укладений між ТОВ «Марко 2» та ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» є договором змішаної форми, оскільки містить елементи договору поставки в частині поставки товару відповідно до специфікації та договору підряду в частині монтажних та пуско-налагоджувальних робіт, останні передбачають отримання конкретного результату, що не споживається в процесі.

Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами частин першої та другої статті 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що відповідно до вимог статті 181 Господарського кодексу України сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма істотними умовами в частині як договору поставки щодо предмету договору, об`ємів поставки продукції та її якості, ціни та строків поставки, так в частині договору підряду щодо предмету договору, об`єму робіт, їх вартості та строку виконання. Зазначений правочин укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими представниками юридичних осіб, які мають необхідний обсяг дієздатності, без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток підприємств. Його зміст не суперечить актам цивільного законодавства, він сторонами не оспорений та у судовому порядку недійсним не визнаний.

За приписами частин першої, другої статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (стаття 662 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частини першої чтать 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору відповідно до специфікації позивач поставив товар на загальну суму 592320,00грн з податком на додану вартість, що підтверджується видатковою накладної №РН-0000008 від 01.06.2020 та товарно-транспортною накладною №1 від 01.06.2020.

У графі «Замовлення» вказаної видаткової накладної є посилання на рахунок-фактуру №СФ-0000014 від 01.06.2020, який наданий позивачем до матеріалів справи, на загальну суму 592320,00грн з податком на додану вартість.

Суд вважає видаткову накладну №РН-0000008 від 01.06.2020 належним доказом на підтвердження поставки товару, вказана видаткова накладна підписана уповноваженими представниками сторін без зауважень та застережень, скріплена відтисками печаток підприємств, претензій щодо кількості та якості товару відповідачем не надано.

Сторонами підписано без зауважень та застережень акт №ОУ-0000001 від 25.06.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на виконання умов договору №245Т від 29.05.2020 по рахунку №СФ-0000015 від 25.06.2020 на загальну суму 339240,00 з податком на додану вартість. За змістом вказаного акту сторони засвідчили, що претензій одна до одної не мають.

До матеріалів справи позивачем надано рахунок-фактуру №СФ-0000015 від 25.06.2021 на загальну суму 339240,00грн з податком на додану вартість.

Суд дійшов висновку, що акт №ОУ-0000001 від 25.06.2020 здачі-прийняття робіт (надання послуг) є належним доказом на підтвердження виконання робіт за спірним договором, вказаний акт підписаний уповноваженими представниками сторін без зауважень та застережень, скріплений відтисками печаток підприємств.

Факт поставки товару та виконання робіт за спірним договором відповідачем не оспорюється, у відзиві останнім вказані обставини підтверджені; також, відповідачем не заперечується отримання від позивача документів, передбачених п.п. 5.3, 5.4 договору (рахунок-фактуру на відвантажену продукцію; податкову накладну, що в обов`язковому порядку пройшла реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних; видаткову накладну на поставлену продукцію; відповідну товарно-транспортну накладну; технічну документацію виробника, що забезпечує гарантію якості (сертифікати якості, паспорта, інструкції з експлуатації та ін.), якщо це обумовлено чинним законодавством України; акт наданих послуг на змонтовану продукцію).

У п.п. 4.1, 4.2 договору сторони погодили, що розрахунки за партію Товару проводяться згідно з рахунком-фактурою шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Продавця. Розрахунки за цим Договором здійснюються протягом 60 календарних днів з дати монтажу узгодженої партії товару, її пусконалагодження та підписання обома сторонами відповідного акту наданих послуг.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням того, що акт №ОУ-0000001 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на виконання умов договору №245Т від 29.05.2020 підписано сторонами 25.06.2020, оплатити поставлений товар та виконані роботи відповідач повинен до 25.08.2020 включно (враховуючи, що останній день оплати припадає на 24.08.2020, який є святковим днем відповідно до приписів статті 73 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до платіжного доручення №778 від 28.08.2020 відповідачем здійснено часткову оплату за рахунком-фактурою №СФ-000014 від 01.06.2020 на загальну суму 30000,00грн.

Доказів сплати відповідачем заборгованості за рахунком-фактурою №СФ-000014 у розмірі 562320,00грн та рахунком-фактурою №СФ-0000015 від 25.06.2021 у розмірі 339240,00грн у матеріалах справи відсутні.

Так, на час звернення з відповідним позовом до суду у відповідача наявна заборгованість з оплати поставленого товару та виконаних робіт на загальну суму 901560,00грн, розмір вказаної заборгованості відповідачем не оспорюється.

У відзиві на позовну заяву відповідачем підтверджено, що згідно з відомостями головного бухгалтера ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» заборгованість на користь ТОВ «Марко-2» на 15.02.2021 за договором №245Т від 29.04.2020 складає 901560,00грн.

Зважаючи на викладене, господарський суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов правочину в частині виконання зобов`язань зі своєчасної та повної оплати поставки товару та виконаних робіт позивачем та встановленим наявність заборгованості Покупця перед Продавцем за договором №245Т від 29.04.2020 у розмірі 901560,00грн.

Предметом спору в даній справі також є матеріально-правова вимога позивача про стягнення нарахованих ним пені, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленого товару та виконаних робіт.

Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення пені на підставі п.п.7.1, 7.4, 7.5, 7.6 договору за період з 24.08.2020 по 13.01.2021 на загальну суму 21192,84грн.

Приписами частини першої статті 230 ГК України унормовано, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як визначено нормою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини шостої статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною другою статті 343 Господарського кодексу України як спеціальною нормою передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У п.7.6 договору сторони погодили, що у разі порушення Покупцем строків оплати за прийнятий товар, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

При визначенні періоду нарахування позивач дотримався приписів ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З урахуванням наведених положень, суд вказує, що перебіг строку нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за визначений період, судом встановлено, що позивачем безпідставно збільшено період нарахування пені з 24.08.2020 (враховуючи, що період прострочення виконання грошового зобов`язання починається з 26.08.2020), а отже, він здійснений методологічно неправильно, внаслідок чого суд здійснив власний розрахунок.

Здійснивши власний розрахунок, суд встановив, що стягненню підлягає пеня за належний період з 26.08.2020 по 13.01.2021 у розмірі 20839,34грн, у зв`язку з чим дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення пені у розмірі 20839,34грн.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, у разі порушення боржником виконання грошового зобов`язання у нього в силу укладеного договору та закону за вимогою кредитора виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У випадку відсутності зазначення в договорі розміру процентів цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає на підставі вимог закону, а саме норми статті 625 ЦК України.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за визначений ним період, суд дійшов висновку, що розрахунок здійснено методологічно неправильно, а саме, безпідставно збільшено період нарахування пені з 24.08.2020 року (враховуючи, що період прострочення виконання грошового зобов`язання починається з 26.08.2020).

Здійснивши власний розрахунок, суд встановив, що стягненню підлягає 3% річних за належний період з 26.08.2020 по 13.01.2021 у розмірі 10422,30грн.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення 3% річних.

Також, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення інфляційних втрат за період з вересня 2020 року по листопад 2020 року у розмірі 25423,99грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п.3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Наведені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 24.09.2020 у справі №915/2095/19.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за визначені ним періоди, суд встановив, що методологічно він є правильним, однак арифметично хибним.

Здійснивши власний розрахунок нарахування інфляційних втрат, суд встановив, що належний розмір стягнення інфляційних втрат за період з вересня 2020 по листопад 2020 становить 25465,15грн.

Враховуючи, що відповідно до частини другої статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 25423,99грн.

Щодо заперечень відповідача з посиланням на положення Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», суд вказує про таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» тимчасово, до 1 січня 2022року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Справи про банкрутство державних вугледобувних підприємств до 1 січня 2022року не порушуються. Провадження у справах про банкрутство державних вугледобувних підприємств, порушені до дня набрання чинності цим Законом, підлягають припиненню, крім випадків, якщо ліквідація відбувається за рішенням власника.

Пунктом першим частиною першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Так, з аналізу наведених приписів законодавства, вбачається, що судове рішення не є заходом примусового виконання рішень, а є підставою вчинення таких заходів, передбачених статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, приписами Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» не заборонено розглядати судові справи по суті та за результатом такого розгляду приймати судові рішення про стягнення заборгованості з державних вугледобувних підприємств.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на тяжке фінансове становище та здійснення господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції, оскільки такі обставини не звільняють відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань за договором; заяв про зменшення розміру штрафних санкцій в порядку статті 233 ГК України відповідачем до суду не подано.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд, ураховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства, доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме, в частині стягнення 958245,63грн, з яких: сума основного боргу 901560,00грн, пеня 20839,34грн, 3% річних 10422,30грн, інфляційні збитки 25423,99грн. Решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги суд задовольняє частково, на відповідача покладається судовий збір у розмірі 14373,68грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Марко 2» до Державного підприємства «Шахта ім.М.С.Сургая» про стягнення 958746,93грн, з яких: сума основного боргу 901560,00грн, пеня 21192,84грн, 3% річних 10570,10грн, інфляційні збитки 25423,99грн задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта ім.М.С.Сургая» (адреса місцезнаходження: 85670, Донецька обл., місто Вугледар; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Марко 2» (адреса місцезнаходження: 84200, Донецька обл., місто Дружківка, вулиця Космонавтів, будинок 27, квартира 49; ) 958245,63грн, з яких: сума основного боргу 901560,00грн, пеня 20839,34грн, 3% річних 10422,30грн, інфляційні збитки 25423,99грн, судовий збір у розмірі 14373,68грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 08.04.2021.

Повний текст рішення складено та підписано 15.04.2021.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова