ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2021 р. Справа№ 910/14293/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" та Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020

у справі № 910/14293/19 (суддя Ягічева Н.І., м. Київ)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал",

до Моторного (транспортного) страхового бюро України,

про стягнення 15 927,94 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - відповідач; МТСБУ) про стягнення 15 927,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо відшкодовування шкоди за договором страхування № АІ/0663216 в частині сплати на користь позивача 3% річних у сумі 1619,16 грн., інфляційних втрат у розмірі 8 949,76 грн. та 5 359,02 грн. пені.

Короткий зміст судових рішень та мотиви їх ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі № 910/14293/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного Господарського суду від 24.02.2020 вказане рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20.07.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 та постанову Північного апеляційного Господарського суду від 24.02.2020 у справі № 910/14293/19 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" задоволено частково. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" 1 619,16 грн 3% річних, 8 949,76 грн інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 1 274,67 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що враховуючи встановлений факт переходу до відповідача обов`язку здійснити відшкодування суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Втім, відповідач під час розгляду справи заявив про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду за захистом свого права. В межах зазначених строків позивач звернувся до Господарського суду міста Києва у справі № 910/842/18 із заявою про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" в тому числі, за договором 1/24-06/2015 від 24.06.2015, чим перервав перебіг трирічного строку позовної давності.

Таким чином, оскільки з даним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулось після припинення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів у межах загального строку позовної давності, заява відповідача про її застосування щодо вимог про стягнення 1 619,16 грн 3% річних та 8 949,76 грн суми інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

Водночас, спеціальний строк позовної давності тривалістю в один рік щодо вимоги про стягнення 5 359,02 грн пені сплив 27.03.2016 та про її застосування заявлено відповідачем у справі, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 5 359,02 грн пені.

Дослідивши документи, суд зазначає що їх не достатньо для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу та їх розподілу, оскільки позивачем не надано доказів оплати адвокатських послуг у разі їх здійснення, отже, за наведених обставин, суд відмовляє позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн як необґрунтованих, та відповідно, не покладає їх на відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал", звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні пені та прийняти нове рішення, яким стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРКС.КАПІТАЛ" пеню за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/0663216 в розмірі 5 359,02 грн.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами:

- обставина про наявність боргу за договором страхування у вигляді пені, встановлена рішенням суду (ухвала Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 у справі № 910/842/18 та визнається сторонами, тобто факт наявності такого боргу є доведеним та ніким не оспорюється;

- обов`язок МТСБУ в повному обсязі виконати зобов`язання за договором страхування визначений законом, розтлумачений та зафіксований Верховним судом у п. 8.6, 8.15 постанови від 20.07.2020 у справі № 910/14293/19;

- до вимог потерпілого про стягнення заборгованості за договором страхування, боржником за яким є ПрАТ "СК "Україна", не може бути застосований строк позовної давності за заявою МТСБУ, оскільки закон наділяє МТСБУ лише обов`язком виконати зобов`язання неплатоспроможної страхової компанії в повному обсязі станом на дату настання обставин, передбачених ст. 41 Закону № 1961. У законі відсутні норми, які визначають інший часовий момент з якого розмір заборгованості за договором страхування перестає збільшуватись на суму 3% річних, інфляційного збитку та пені;

- вимоги позивача ґрунтуються на рішення суду, що набрало законної сили, яким встановлено факт прострочення заборгованості та розмір заборгованості, а саме в ухвалі Господарського суду міста Києва від 16.05.2018 у справі № 910/842/18, тобто, механізм реалізації право подати заяву про застосування позовної давності вичерпаний і не може бути повторно застосований до рішення суду;

- 05.09.2019 МТСБУ було частково виконано зобов`язання за договором страхування, зокрема, здійснило оплату в розмірі 21 436,06 грн. тіла боргу, тому, позовна давність у зобов`язанні була перервана і не могла бути застосована.

Не погодившись із вказаним рішенням, Моторне (транспортного) страхове бюро України, звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що матеріали справи не містять належних та достовірних доказів отримання Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" заяви про виплату страхового відшкодування саме 27.05.2015, в той час, як кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Скаржник зазначає, що МТСБУ жодним чином не порушувало зобов`язання перед позивачем, внаслідок чого до МТСБУ не може бути застосована відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

На думку заявника, судом першої інстанції при винесенні рішення не було належним чином досліджено строк нарахування 3% річних та інфляційних втрат заявлених позивачем при зверненні з позовом до суду; покладено додатковий обов`язок на МТСБУ щодо виплати інфляційних втрат, 3% річних та пені, тобто притягнуло до відповідальності особу, яка не порушувала грошового зобов`язання перед позивачем, хоча відповідальність має індивідуальний характер та ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за іншу особу; пеня, інфляційні втрати та 3% річних - це відповідальність страховика-банкрота за порушення грошового зобов`язання, які ухвалою визнано погашеними. Така відповідальність не входить до зобов`язань МТСБУ, передбачених ст. 41 Закону України № 1961.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

19.01.2021 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) від МТСБУ надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого МТСБУ просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2019 у справі № 910/14293/19 в частині відмови у задоволені позову в частині стягнення пені.

21.01.2021 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (канцелярію суду) від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача , відповідно до якого позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" у справі № 910/14293/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 . відкрито апеляційне провадження у справі № 910/14293/19. Ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі № 910/14293/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" у справі № 910/14293/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2020 відмовлено у задоволенні клопотання Моторного (транспортного) страхового бюро України про проведення судового засідання з повідомленням учасників провадження у справі. Відкрито апеляційне провадження у справі № 910/14293/19. Об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" та Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі № 910/14293/19 в одне апеляційне провадження. Ухвалено здійснювались розгляд апеляційної скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі № 910/14293/19 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2015 у справі №755/7195/15-п встановлено, що 27.03.2015 по Харківському шосе в м. Києві ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "Фольксваген" д.н.з. НОМЕР_1 , не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Деу Лачетті" д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Станом на дату настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Фольксваген" д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" на підставі полісу №АІ/0663216 від 29.04.2014.

08.04.2015 між власником транспортного засобу "Деу Лачетті", Товариством з обмеженою відповідальністю "Престиж Авто Сервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю Експертно-асистуюча компанія "Довіра" укладено договір про проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до звіту № 11419 від 16.04.2015 матеріальний збиток власника транспортного засобу "Деу Лачетті" д.н.з. НОМЕР_2 становить 26360,40 грн.

За твердженням позивача 27.05.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Престиж Авто Сервіс" подало до Приватного акціонерного товариство "Страхова компанія "Україна" заяву про страхове відшкодування.

24.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Престиж Авто Сервіс" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (фактор) було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №1/24-06/2015.

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/0663216 від 29 квітня 2014 року.

В силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (п.1.2 договору).

Згідно з п. 1.3 договору, характеристика прав, переданих фактору клієнтом за цим договором: загальна сума боргу 21 436,06 грн. (двадцять одна тисяча чотириста тридцять шість гривень, 06 коп.).

Пунктом 1.4 договору передбачено, що зобов`язаною особою (боржником) є ОСОБА_1 ; страхова компанія Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна"; Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Метою договору факторингу може бути як передача факторові права вимоги клієнта до боржника в обмін на надання клієнтові грошових коштів, так і відступлення клієнтом своєї вимоги в забезпечення виконання його зобов`язань перед фактором. Предметом договору факторингу може бути одна або декілька вимог.

Позивач зазначає, що Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна", порушуючи умови договору (полісу) № АІ/0663216 від 29.04.2014 не здійснило виплату грошового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" за договорами факторингу на загальну суму 14 262 000, 3 грн, в тому числі і за договором № 1/24-06/2015 від 24.06.2015 на суму 37 364,00 грн. з яких: 21 436,06 грн. - розмір завданого збитку, 1 619,16 грн. - 3% річних, 8 949,76 грн. - розмір інфляційних втрат, 5 359,02 грн. - розмір пені, що ґрунтуються на невиконаних Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" зобов`язаннях з виплати страхового відшкодування потерпілим за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якій просило визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" та включити грошові вимоги у вказаному розмірі до реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №910/842/18 Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" визнано кредитором Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна", в тому числі, за договором 1/24-06/2015 від 24.06.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 постановлено ліквідувати Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна" у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами.

У зв`язку з ліквідацією Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" 13.08.2019 позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату відшкодування у сумі: 37 364,00 грн., з яких: 21 436,06 грн. - сума відшкодування, 5 359,02 грн. - 3% річних, 8 949,76 грн. - сума інфляційних втрат, 1 619,16 грн. - сума пені.

На підставі рішення МТСБУ №3.1-05/28525 від 05.09.2019, відповідач 05.09.2019 виплатив позивачу 21 436,06 грн. як відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27.03.2015 за участю транспортного засобу "Деу Лачетті" д.н.з. НОМЕР_2 .

Позивач зазначає, що МТСБУ лише частково виконало зобов`язання за договором № АІ/0663216 від 29.04.2014 та не виконало зобов`язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" на суму 15 927,94 грн. з яких: 1 619,16 грн. - 3% річних, 8 949,76 грн. - розмір інфляційних втрат, 5 359,02 грн. - розмір пені, у зв`язку з чим 11.09.2019 звернувся із позовом до Господарського суду міста Києва до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 15 927, 94 грн.

Водночас, відповідач зазначає, що вимоги позивача щодо стягнення пені не підлягають задоволенню, оскільки МТСБУ не порушувало строк, встановлений п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV щодо виплати страхового відшкодування, також сплата 3% річних та інфляційних втрат, що є відповідальністю за порушення грошового зобов`язання, не є обов`язком відповідача, оскільки відповідальність має індивідуальний характер та не може бути застосована до іншої особи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню, в рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

В силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, розмір грошової вимоги в сумі 37 364,00 грн та обґрунтованість такої вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" встановлені у справі № 910/842/18, мають преюдиційне значення і не потребують повторного доказування.

Станом на момент звернення позивача із даним позовом до суду, його визнано кредитором Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" - банкрута із грошовими вимогами, в тому числі, у розмірі: 37 364,00 грн., з яких: 21 436,06 грн - сума відшкодування, 5 359,02 грн. - 3% річних, 8 949,76 грн. - сума інфляційних втрат, 1 619,16 грн. - сума пені, проте, під час провадження у справі про банкрутство у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" не виявлено майна або інших активів, за рахунок яких могли бути задоволені вимоги позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 13.08.2019 звернувся до відповідача із заявою про виплату відшкодування у сумі 37 364,00 грн., з яких: 21 436,06 грн. - сума відшкодування, 5 359,02 грн. -3% річних, 8 949,76 грн. - сума інфляційних втрат, 1 619,16 грн. - сума пені.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом викладених норм правовідношення, в якому страховик, у разі настання страхового випадку, зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, на суму якого у разі прострочення його виконання страховиком нараховуються суми, передбачені законом і договором страхування (зокрема, пеня, 3% річних, інфляційні втрати) (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 910/17993/15 та від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15).

Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законами України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За загальним правилом, викладеним в пункті 3 статті 20 Закону України "Про страхування", при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Норми статті 87 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (відповідно до приписів якого здійснювалось провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна") не регулюють наслідки незадоволення вимог кредиторів в процедурі банкрутства страховика через недостатність у нього майна, а норма ч. 5 ст. 45 зазначеного закону встановлює, що вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

Натомість, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють виняток з цього правила щодо страховиків та визначають порядок задоволення вимог кредиторів страховика, що не були задоволені у процедурі банкрутства страховика, через недостатність майна страховика.

Зокрема, відповідно до пункту 20.3 статті 20 цього закону у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим законом.

Підпунктом "ґ" пункту 41.1. статті 41 вказаного закону передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За змістом викладених норм, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі.

При цьому преамбула статті 41 Закону - щодо відшкодування МТСБУ шкоди на умовах, визначених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не може тлумачитись без взаємозв`язку із положеннями підпункту "ґ" пункту 41.1. цієї статті та із положеннями пункту 20.3 статті 20 цього закону, пункту 3 статті 20 Закону України "Про страхування". Зазначені нормативні акти в цілому та наведені норми, зокрема, не передбачають винятків із загального правила про майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені) та відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України - сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Оскільки спірні відносини виникли з договірних відносин, і позивач продовжує реалізовувати їх в межах договірних зобов`язань, має місце винятково договірний характер обов`язку чи то страховика, чи то МТСБУ щодо відшкодування шкоди потерпілому, а не передбачена статтею 1166 Цивільного кодексу України, позадоговірна (деліктна) відповідальність за завдану майнову шкоду.

Отже, в даному випадку, на підставі норм п. 20.3 ст. 20 та ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" має місце перехід обов`язків до МТСБУ за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ліквідованого страховика.

Крім того, Верховний суд у постанові від 20.07.2020 у справі № 910/14293/19 вказав про те, що:

- МТСБУ (відповідач) не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону) суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування;

- Правильність цієї позиції узгоджується із фактом визнання у справі про банкрутство кредиторських вимог Позивача до ПАТ "СК "Україна" як на суму страхового відшкодування, так і на спірні у цій справі суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, а також узгоджується з умовами в пункті 1.2 договору про надання фінансових послуг факторингу № 1/24-06/2015 від 24.06.2015 - щодо права позивача (фактора та кредитора за договором) одержати від боржника суми основного боргу, відсотки, неустойки у повному обсязі (пункт 3.1.);

- Дійшовши цього висновку, для вирішення спору про покладення на МТСБУ (відповідно до пункту 20.3 статті 20 та підпункту "ґ" пункту 41.1. статті 41 Закону) обов`язку сплачувати за ліквідованого страховика окрім суми страхового відшкодування також 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих в силу закону за прострочення виплати страхового відшкодування, допущене страховиком, обставини прострочення МТСБУ виплати страхувальнику цього страхового відшкодування не входять до предмету дослідження та доказування, як такі, що не мають значення;

- Суд виходить з того, що обставини правильності розрахунків спірних сум 3% річних, інфляційних втрат та пені, які були визнані як кредиторські вимоги у справі № 910/842/18 про банкрутство ПАТ "СК "Україна", встановлені згідно з ухвалою від 15.06.2018 у справі № 910/842/18 (пункт 3.2.).

Враховуючи викладене, позовні вимоги про відшкодування суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування є обґрунтованими та такими, що відповідають положенням чинного законодавства.

Натомість, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для застосування строків позовної давності, заявленої відповідачем під час розгляду справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами ст. 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Статтею 263 Цивільного кодексу України наведені підстави зупинення перебігу позовної давності, зокрема в ч. 1 вказаної статті зазначено, що перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 264 Цивільного кодексу позовна давність переривається, зокрема, у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вимоги позивача щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат у розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України мають похідну природу від основного грошового зобов`язання, тому до них застосовується загальний строк позовної давності у три роки, натомість відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу України, сплата пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є різновидом неустойки, тому до цієї вимоги застосовується спеціальна позовна давність тривалістю в один рік.

Так, позивач у своїх поясненнях щодо застосування строку позовної давності від 09.09.2020, зазначає, що 27.05.2015 до страховика подано заяву на виплату, та, враховуючи 90-денний строк для прийняття страховиком рішення відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України 1961-IV, відрахування позовної давності слід починати з моменту відмови у виплаті страхового відшкодування, тобто з 26.03.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі № 910/842/18 встановлено факт звернення із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика та визнано кредиторські вимоги за договором № 1/24-06/2015 від 24.06.2015.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази, в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України, отримання Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" заяви про виплату страхового відшкодування саме 27.05.2015, у зв`язку із чим, враховуючи те, що позивачем не доведено факт відмови страховка у виплаті страхового відшкодування 27.05.2015, перебіг строку позовної давності розпочинається від дня, коли позивач міг довідатись про порушення свого права, тобто від дати настання страхової події - з 27.03.2015, та за загальними правилами мав закінчитись 27.03.2018 включно.

У зв`язку із відкриттям провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів до моменту ліквідації боржника, в період з 02.03.2018 по 17.07.2019 перебіг позовної давності був зупинений на підставі п. 2. ч. 1. ст. 263 ЦК України, а в межах зазначених строків позивач звернувся до Господарського суду міста Києва у справі № 910/842/18 із заявою про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" в тому числі, за договором № 1/24-06/2015 від 24.06.2015, чим перервав перебіг трирічного строку позовної давності.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення 1 619,16 грн. 3% річних та 8 949,76 грн. суми інфляційних втрат заявлені у межах позовної давності, у зв`язку із чим заява відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення 1 619,16 грн 3% річних та 8 949,76 грн задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 4. ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що враховуючи спеціальний строк позовної давності тривалістю в один рік, позовні вимоги про стягнення 5 359,02 грн пені сплив 27.03.2016, а про її застосування заявлено відповідачем у справі, тому зазначена вимога пред`явлена поза межами позовної давності, у зв`язку із чим, задоволенню не підлягає.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято відповідно до вимог матеріального та процесуального права, підстав його зміни або скасування не вбачається.

Таким чином, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" та Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі № 910/14293/19 задоволенню не підлягають. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі № 910/14293/19 слід залишити без змін.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених скаржниками в апеляційних скаргах

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження МТСБУ про те, що матеріали справи не містять належних та достовірних доказів отримання Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" заяви про виплату страхового відшкодування саме 27.05.2015, оскільки перебіг строку позовної давності розпочинається від дня, коли позивач міг довідатись про порушення свого права, тобто від дати настання страхової події - з 27.03.2015, та за загальними правилами мав закінчитись 27.03.2018, включно.

Інші доводи апеляційних скарг спростовуються висновками Верховного Суду у постанові від 20.07.2020 у справі № 910/14293/19.

Доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі № 910/14293/19, та, відповідно, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (в оскаржуваній частині) та Моторного (транспортного) страхового бюро України (в оскаржуваній частині) є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом на скаржників (позивача який подав апеляційну скаргу та відповідача який подав апеляційну скаргу).

Керуючись ст.ст. 8, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" та Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 у справі № 910/14293/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/14293/19 повернути до Господарського міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова