ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 квітня 2021 року Справа № 903/188/21

Господарський суд Волинської області у складі головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича, розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи справу №903/188/21 за позовом Приватного підприємства "Транс Левел" до фізичної особи-підприємця Шоцької Аліни Володимирівни про стягнення 27952,11 грн.,

ВСТАНОВИВ:

16.03.2021 Приватне підприємство "Транс Левел" подало позов до фізичної особи-підприємця Шоцької Аліни Володимирівни про стягнення 27952,11 грн.

Заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору надання транспортно-експедиторських послуг №18/01 від 18.05.2020.

Ухвалою суду від 17.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

ПП "Транс Левел" 08.04.2021 подав до суду заяву про компенсацію витрат на правову допомогу, в якій просить суд стягнути з відповідача 5000,00 грн. понесених позивачем витрат на правову допомогу.

Відповідач ухвалу суду отримав 23.03.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень №774.

Строк для подання відзиву - до 07.04.2021 включно.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.05.2020 між Приватним підприємством «Транс Левел» (перевізник) та фізичною особою-підприємцем Шоцькою Аліною Володимирівною (замовник) укладено Договір надання транспортно-експедиторських послуг за № 18/01 (далі- договір, а.с.6-7).

Відповідно до п.1.1 договору, перевізник бере на себе зобов`язання доставляти та отримувати ввірений йому для перевезення вантаж (згідно з транспортною накладною) транспортними засобами перевізника або транспортом перевізників-партнерів до пункту призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі, а Замовник зобов`язується своєчасно сплачувати Перевізнику.

Згідно п.п.2.1., 2.3. договору, перевізник виконує для замовника пов`язані з перевезенням вантажу за окрему плату транспортно- експедиційні послуги та операції.

Оформлена товарно-транспортна накладна (або у разі міжнародних перевезень - CMR), завірена Замовником, при пред`явленні водієм, який виконує обов`язки експедитора, є підставою для одержання ним вантажу для перевезення з матеріальною відповідальністю Перевізника.

Розрахунки здійснюються в гривнях в безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок Перевізника. Датою отримання Перевізником безготівкових грошових коштів є дата зарахування таких коштів на розрахунковий рахунок перевізника (п.п.5.1- 5.2 договору).

Відповідно до п.6.1 договору, перевізник і замовник у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань по цьому договору несуть взаємну матеріальну відповідальність згідно з чинним законодавством та умовами Договору.

Цей Договір складений в двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, і вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2021 року (п.9.5. договору).

На виконання даного договору було відписано Договір-заявку №001 від 20.05.2020 (а.с.8), щодо перевезення вантажу НОМЕР_2/НОМЕР_3, за маршрутом Нідерланди-Україна, вартість перевезення - 42 952,11 грн., безготівковий розрахунок, протягом 5 (п`яти) банківських днів по отриманню оригіналів документів.

Перевезення здійснено належним чином, без будь-яких зауважень від відповідача, чи від вантажоодержувача, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною від 23 травня 2020 року, пропуском на митниці від 23 травня 2020 року (а.с.9-10).

В строки визначені договорами-заявками оплата за надані послуги не була проведена.

Як стверджує позивач, на виконання вимог укладеної договору-заявки позивач особисто вручив відповідачу оригінал міжнародної Товарно-транспортної накладної, рахунок на оплату №136 від 25 травня 2020 року, акт надання послуг за № 136 від 25 травня 2020 року.

Відповідача частково оплатила надані послуги в сумі 15000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №481 від 30.10.2020, №494 від 04.12.2020, №499 від 18.12.2020 (а.с.13-15).

Отже, заборгованість Відповідача станом на день розгляду справи становить 27952,11 грн.

Судом враховано правову позицію, наведену у постановах Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №922/4099/17, від 09.11.2018 у справі №911/3685/17, від 30.01.2019 у справі №905/2324/17, від 08.05.2019 у справі №910/9078/18, від 21.05.2019 у справі №904/6726/17, від 05.06.2019 у справі №905/1562/18, від 10.06.2019 у справі №911/935/18 та від 11.06.2019 у справі №904/2394/18, згідно з якою, з урахуванням конкретних обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Згідно п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст.ст. 908, 909 ЦК України, що кореспондується зі ст. 307 ГК України, - за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача за договором надання транспортно-експедиторських послуг №18/01 від 118.05.2020 підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 27952,11 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на нього.

Позивача в позовній заяві та в заяві просить суд стягнути з відповідача на його користь 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

У заяві про відшкодування судових витрат від 08.04.2021 позивач просить суд вирішити питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, понесених згідно договору про надання правової допомоги від 01.02.2021, додатку №1 від 16.03.2021 до договору про надання правової допомоги від 01.02.2021, рахунка фактури №1 від 03.02.2021, платіжного доручення №2494 від 09.02.2021 на суму 5000,00 грн., акту виконаних робіт від 16.03.2021, додатка до акту виконаних робіт від 16.03.2021

Судом встановлено, що 01.02.2021 між ПП «Транс Левел» (замовник) та адвокатом Ульчаком Б.І. (виконавець) укладено договір про надання правової допомоги від 01.02.2021, у відповідності до умов п. 1.1. котрого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання виконувати від імені Замовника наступні юридичні дії, а саме: А) надання консультацій, підготовка заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ФОП Шоцька А.В. з метою подальшого подання до господарського суду Волинської області. Також Виконавець уповноважується для виконання основного доручення представляти інтереси, адресувати запити та отримувати відповіді на них та вчиняти інші процесуальні дії в усіх установах, підприємствах, організаціях незалежно від форми власності, державних установах, в тому числі контролюючих і правоохоронних органах, в органах юстиції та нотаріату, в державних адміністраціях, в органах статистики, в податкових органах, в органах, що здійснюють виконання судових рішень (виконавче провадження), у відносинах з приватними нотаріусами, перед будь-якими фізичними та юридичними особами з метою отримання та відшукання доказів у даній справі.

У відповідності до умов розділу 3 договору, оплата послуг Виконавця (гонорар) за даним Договором визначається у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч гривень оо коп.) та підлягає сплаті протягом 2 календарних днів з дати рахунку на оплату послуг адвоката. Замовник зобов`язаний компенсувати Виконавцеві понесені витрати у зв`язку з виконанням вказаного доручення ( транспортні витрати, поштові витрати, витрати за отримання витягів з реєстру та ін ) у термін погоджений сторонами. У разі не оплати за вказані послуги та не компенсації витрат Виконавцеві понесених в процесі виконання доручення, сторони погоджують, що Виконавець має право в односторонньому порядку розірвати договір та відмовитися від виконання його умов. Припинення даного договору, в тому числі й з підстав дострокового розірвання, дострокове закінчення справи (мирова угода, відмова від позову, залишення позову без розгляд, бажання клієнта змінити адвоката та ін.) не є підставою для повернення гонорару.

Сторони у додатку до договору погодили доповнити предмет договору та викласти в наступній редакції: Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання виконувати від імені Замовника наступні юридичні дії, а саме: Надання консультацій, підготовка заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ФОП Шоцька Аліна Володимирівна з метою подання до господарського суду Волинської області. У разі скасування такого судового наказу, підготовка позовної заяви до господарського суду Волинської області з метою стягнення коштів в порядку спрощеного позовного провадження; представництво інтересів замовника у господарському суді Волинської області. Також Виконавець уповноважується адресувати адвокатські запити та отримувати відповіді на них та вчиняти інші процесуальні дії в усіх установах, підприємствах, організаціях незалежно від форми власності, державних установах, в тому числі контролюючих і правоохоронних органах, в органах юстиції та нотаріату, в державних адміністраціях, в органах статистики, в податкових органах, в органах, що здійснюють виконання судових рішень (виконавче провадження), у відносинах з приватними нотаріусами, перед будь-якими фізичними та юридичними особами з метою отримання та відшукання доказів у даній справі.

Згідно акту виконаних робіт від 16.03.2021 адвокатом було виконано, а ПП «Транс Левел» прийнято послуг на загальну суму 5000,00 грн. Жодних претензій зі сторони Замовника немає. Загальна вартість послуг становить 5000,00 грн. Детальний опис наданих послуг та затраченого часу, з урахуванням часу, котрий буде затрачено виступає Додаток №1 до даного акту, котрий затверджений сторонами Договору.

Відповідно до додатку №1 до акту виконаних робіт від 16.03.2021 сторонами обумовлено, що вартість 1 год. витраченого часу виконавцем при виконанні умов Договору (незалежно від характеру надання правової допомоги) становить 2500,00 грн., а саме:

-підготовка заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ФОП Шоцька А.В. з метою подальшого подання до господарського суду Волинської області (0,5 год. х 2500,00 грн. = 1250,00грн).

- підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ФОП Шоцька А.В. з метою подальшого подання до господарського суду Волинської області (1,5 год. х 2500,00грн = 3750,00).

Всього 2 год. х 2500,00 грн. = 5000,00 грн.

Як вбачається з платіжного доручення №2494 від 09.02.2021 позивач перерахував на рахунок адвоката Ульчака Б.І. кошти в сумі 5000,00 грн. з призначенням платежу: "Оплата за послуги адвоката згідно р/ф№1 від 01.02.2020, без ПДВ".

Приймаючи до уваги наведене вище, виходячи із засад розумності і справедливості, оскільки розмір судових витрат доведений, документально обгрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, суд вважає підставним та обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Шоцької Аліни Володимирівни (село Галичани, Горохівський район, Волинська область, 45745, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства «Транс Левел» (вул.Ковельська,1, м.Луцьк, 43016, ) 27952,11 грн. (двадцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві гривні одинадцять копійок) заборгованості, 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) витрат по сплаті судового збору та 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) понесених витрат на правову допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І. О. Гарбар