УХВАЛА

21 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 922/5723/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С. В. (доповідач), Губенко Н. М., Кролевець О. А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарт"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2021 (головуючий - Шевель О.В., судді: Крестьянінов О.О., Фоміна В.О.) та ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.12.2020 (головуючий - Сальнікова Г.І., судді: Яризько В.О., Лаврова Л.С.)

у справі №922/5723/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Східно-Український Банк "Грант"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарт",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - фізична особа - підприємець Оганесян Армаіс Вартікесович,

про стягнення 3871588,38 доларів США,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.12.2020, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2021, у справі №922/5723/14 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фарт" (далі - ТОВ "Фарт") у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

12.04.2021 (згідно з відміткою на поштовому конверті) ТОВ "Фарт" звернулось безпосередньо до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2021 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.12.2020 у справі №922/5723/14 скасувати і ухвалити нове рішення, яким заяву ТОВ "Фарт" про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши касаційну скаргу ТОВ "Фарт", Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом частини другої статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 9 частини третьої статті 2 ГПК України одним із принципів господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

За змістом частини першої статті 304 ГПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відтак, ГПК України не передбачено можливості касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції про розгляд заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та прийнятої за результатами її апеляційного перегляду постанови суду апеляційної інстанції, оскільки така ухвала суду першої інстанції (пункт 23 частини першої статті 255 ГПК України) не визначена як судове рішення, яке підлягає касаційному оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції відповідно до пункту 2 частини першої статті 287 та частини першої статті 304 ГПК України.

Отже, подана ТОВ "Фарт" касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції від 23.03.2021, прийняту за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції від 17.12.2020 про розгляд заяви відповідача про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, не може бути розглянута судом касаційної інстанції по суті за правилами Глави 2 Розділу IV ГПК України.

Крім того, Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Тобто вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду зумовлено виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким має на меті забезпечення сталості судової практики, а не можливості проведення "розгляду заради розгляду".

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Верховний Суд на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Фарт" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2021 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.12.2020 у справі №922/5723/14, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 55, 129 Конституції України, статтями 234, 255, 287, 293, 304 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фарт" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2021 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.12.2020 у справі №922/5723/14.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий С. В. Бакуліна

Судді Н. М. Губенко

О. А. Кролевець