ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.04.2021 Справа№ 914/992/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., розглянувши матеріали

заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «УАФ Маркетинг», м.Київ

про забезпечення позову

у справі №914/992/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УАФ Маркетинг», м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей як для себе!», м.Львів

про стягнення 9754745,05 грн

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «УАФ Маркетинг» до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей як для себе!» про стягнення 9754745,05 грн.

Разом з позовною заявою до суду надійшла і заява про забезпечення позову (вх.№1617/21 від 15.04.2021 р.), в якій заявник просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти в розмірі 9754745,05 грн, наявні на банківських рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей як для себе!».

Пунктом другим частини першої статті 138 Господарського процесуального кодексу України передбачено можливість подання заяви про забезпечення позову одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позовна заява.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Суд, ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову та позовної заяви, не вбачає необхідності у наданні додаткових доказів та пояснень, а відтак, і існування виняткового випадку для призначення заяви до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.

В позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «УАФ Маркетинг» ствердив, що між ним як виконавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничою компанією «Перша приватна броварня «Для людей як для себе!» як замовником було укладено договір, за умовами якого виконавець надає замовнику:

статус «Преміум-спонсор Національної збірної команди України з футболу» та статус «Преміум-спонсор матчів Національної збірної України з футболу», статус «Новий Преміум-спонсор Національної збірної України» та статус «Новий Преміум-спонсор матчів Національної збірної команди України з футболу» з правом використовувати його на території України та за кордоном для просування торгівельних марок замовника на контрактний період;

право використовувати протягом контрактного періоду офіційну емблему федерації для просування торгівельних марок, розповсюдження продукції замовника під торгівельними марками на території України та за кордоном;

рекламні послуги, які спрямовані на просування торгівельних марок замовника в Україні та за її межами, під час підготовки та проведення матчів за участю збірної, які відбуватимуться протягом контрактного періоду.

В свою чергу, за кожен календарний місяць надання послуг у 2019-2020 роках замовник був зобов`язаний сплачувати виконавцю грошову суму в національній валюті України (гривні), яка є еквівалентом 22135 доларів США по погодженому курсу НБУ.

Як зазначив заявник, з початку контрактного періоду (01.01.2017 р.) до серпня 2019 року сторони належним чином та в повному обсязі виконували умови договору і протягом зазначеного періоду послуги були надані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі послуг, однак починаючи з вересня 2019 року відповідач припинив виконання умов договору в частині оплати послуг, продовжуючи отримувати такі послуги, користуватися статусами спонсора та використовувати офіційну емблему УАФ у господарській діяльності для просування власної продукції (товарів).

Заявник повідомив, що станом на дату подання позовної заяви відповідач частково оплатив послуги, надані у вересні 2019 року, на суму 350967,04 грн, та взагалі не оплатив послуг, наданих з жовтня 2019 року по грудень 2020 року.

Предметом позовних вимог є стягнення 8547095,60 грн заборгованості з оплати послуг, 589729,63 грн пені, 420937,09 грн інфляційних втрат та 196982,73 грн 3% річних. Загалом до стягнення заявлено 9754715,05 грн.

У заяві про забезпечення позову ТзОВ «УАФ Маркетинг» вказало, що стосовно відповідача, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень відкрито більше 150 судових справ різного змісту, у тому числі про стягнення з нього заборгованості, а лише за 2020 рік понад 150 рішень було ухвалено щодо нього господарськими судами.

Крім того, згідно із відомостями веб-ресурсу «YouControl», борги відповідача у порівнянні з його капіталом складають 3902,75%, тобто зобов`язання відповідача перед контрагентами у 40 разів перевищують його власний капітал, а заборгованість відповідача у порівнянні з його загальними активами складає 97,5% зобов`язання відповідача перед контрагентами у 10 разів перевищують розмір його активів.

Також заявник вказав на те, що за результатами 2019 року непокритий збиток відповідача склав 220000000 грн, при цьому його поточна кредиторська заборгованість на кінець 2019 року дорівнювала грн грн, заборгованість по розрахунках з бюджетом 23000000 грн 24000000 грн, а заборгованість з оплати праці 2500000 грн 2600000 грн.

Заявник вважає, що зазначені вище обставини свідчать про систематичне невиконання відповідачем власних господарських грошових зобов`язань та фактичну відсутність активів для належного виконання зобов`язань перед усіма кредиторами і дозволяють припускати здійснення штучного виведення активів відповідачем та існування значного ризику ухилення від виконання рішення суду, ухваленого за результатами розгляду позовної заяви позивача, відтак, для належного забезпечення позову необхідним є накладення арешту на грошові кошти відповідача в розмірі 9754745,05 грн, наявні на його банківських рахунках.

Розглянувши подану заяву, суд не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватися у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому, піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача боргу за договором про надання послуг, а також пені, інфляційних втрат та 3% річних за допущене прострочення оплати.

В заяві про забезпечення позову заявник просить суд накласти в межах розміру позовних вимог арешт на грошові кошти ТзОВ ТВК «Перша приватна броварня «Для людей як для себе!» на рахунках в банківських установах

Разом з тим, заявник у своїй заяві не навів жодних доказів наявності фактичних обставин, з якими він пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову, та достатнього обгрунтування своєму припущенню про те, що існує ризик невиконання виконання майбутнього рішення суду.

Посилаючись на існування заборгованості відповідача як на підставу для висновку про існування обставин, що унеможливлять виконання судового рішення у цій справі в разі задоволення позову, заявник не довів того, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на штучне виведення своїх активів з метою ухилення від виконання зобов`язань чи виконання потенційного судового рішення, адже наявність у товариства боргу і навіть перевищення його обсягом розміру власних активів товариства може бути лише наслідком ведення останнім звичайної господарської діяльності та мати тимчасовий характер.

Більш того, надана суду інформація з веб-ресурсів не є офіційною, а подані роздруківки сторінок веб-сайту не можуть бути розцінені судом як безумовно достовірні докази, оскільки такі здатні змінюватись внаслідок стороннього впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини, які мають значення для вирішення заяви.

Заявник, як і особи, котрі здійснюють обробку та систематизацію даних з доступних джерел та подальше їх розміщенням в мережі Інтернет у вільному або умовно вільному доступі, можуть не володіти усією актуальною інформацією про майновий та фінансовий стан іншої компанії, оскільки така інформація достеменно відома лише самому товариству як особі, що самостійно визначає напрями своєї діяльності, та на власний розсуд здійснює видатки за рахунок доходів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Слід зазначити, що і перелік судових рішень, наявних у Єдиному державному реєстрі, не може слугувати єдиним підтвердженням того, що товариство систематично не виконує зобов`язання з оплати, так як з цього переліку не вбачається суть відповідних спорів і можливий розмір заборгованості відповідача.

Дослідивши додані до заяви матеріали, суд вказує, що наведені у них обставини за умови відсутності будь-яких інших доказів на їх підтвердження, не надають суду можливості дійти однозначних висновків про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання та, відповідно, не можуть визначатися як підстава для вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, як передбачено ч.4 ст.137 ГПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

На переконання суду, накладення арешту на грошові кошти відповідача є неспівмірним щодо заявлених позовних вимог. Можливі негативні наслідки від вжиття таких заходів забезпечення позову у вигляді порушення права відповідача розпоряджатися своїми коштами є значнішими, ніж негативні наслідки, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з врахуванням того, що заявником не було доведено, що такі наслідки взагалі можуть настати.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про необгрунтованість поданої заяви про забезпечення позову, а тому у її задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «УАФ Маркетинг» про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та в строки, передбачені ст.ст. 254-257 ГПК України.

Суддя З.П. Гоменюк