ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4170/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Красноградського підприємства теплових мереж, м. Красноград
про стягнення 4173639,77 грн.
за участю представників:

позивача - Коваленко С.В. (адвокат), довіреність № 14-341 від 22.12.20р.;

відповідача - Сидоренко О.М. (директор), службове посвідчення та рішення про продовження трудових відносин від 11.05.18р.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Красноградського підприємства теплових мереж, м. Красноград заборгованість 4 173 639,77 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 28.12.20р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №922/4170/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

22.01.21р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує.

01.02.21р. від позивача надійшла відповідь на відзив.

Підготовче засідання у справі №922/4170/20 було закрито протокольною ухвалою, яка занесена до протоколу підготовчого засідання від 25.03.21р. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на "20" квітня 2021 р. о 12:00 год.

20.04.21р. від відповідача надійшла заява в якій просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову у зв`язку з укладенням між сторонами 07.04.21р. договору №108/1/1730-Р3 про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ.

В судовому засіданні 20.04.21р. оголошено протокольну ухвалу про перерву до 23 квітня 2021 року об 11:00 год., на підставі ч.2 ст.216 ГПК України.

22.04.21р. від позивача надійшли письмові пояснення на підтвердження укладенням між сторонами 07.04.21р. договору №108/1/1730-Р3 про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ.

Представник позивача в судовому засіданні 23.04.21р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.04.21р. проти позову заперечував в повному обсязі.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Позивач) та Красноградським підприємством теплових мереж (далі - Відповідач) 15.12.2015 укладено договір № 2198/16-БО-32 постачання природного газу (далі - Договір).

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 7447612,97 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких додані до позовної заяви.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач вказує, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору.

Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за Договором складає 2390457,19 грн.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором, позивачем нараховано відповідачу пеню за неналежне виконання умов Договору в сумі 439 958,56 грн.

Також, сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 1019386,06 грн., та загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 323 837,96 грн.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 2 390 457,19 грн., пені в сумі 439 958,56 грн., інфляційних втрат 1019386,06 грн., та 3% річних в сумі 323 837,96 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представниками сторін, 07.04.2021 року між сторонами було укладено договір №108/1/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості за спожитий природній газ за договором про купівлю-продаж природного газу № 2198/16-БО-32.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 3 листопада 2016 року № 1730-VІІІ між Красноградським підприємством теплових мереж та Публічним АТ "НАК" Нафтогаз України" 07.04.2021 року було укладено договір №108/1/1730-РЗ про реструктуризацію заборгованості за спожитий природній газ за договором про купівлю-продаж природного газу № 2198/16-БО-32 правовідносини за яким і були предметом спору.

Заборгованість за договором про купівлю-продаж природного газу № 2198/16- БО-32 підпадає під дію Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 3 листопада 2016 року № 1730-VIII.

Відповідно до пункту 3 статті 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

У відповідності до п.п. 1, 2 Договору про реструктуризацію у порядку та на умовах, визначених договором, кредитор та боржник домовилися про реструктуризацію кредиторської заборгованості за спожитий природний газ, використаний боржником для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з опалення та постачання гарячої води, що виникла у боржника перед кредитором станом на 1 липня 2016 р. та не погашена до 31 грудня 2016 р. згідно з договором купівлі - продажу (постачання) природного газу від 15.12.15 р. № 2198/16-БО-32 (далі - заборгованість), шляхом розстрочення на 60 календарних місяців без відстрочення її погашення. До складу заборгованості, реструктуризація якої здійснюється згідно з договором, не включаються суми неустойки (штрафів, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань в обсязі 0 (нуль) гривень, 00 копійок, нарахованих на заборгованість, в тому числі 0 (нуль) гривень, 00 копійок підтверджені судовим рішенням.

Пунктами 3, 4 Договору про реструктуризацію сторони передбачили, що сума заборгованості, що підлягає реструктуризації відповідно до пунктів 1 і 2 договору, становить 2 390 457 (два мільйони триста дев`яносто тисяч чотириста п`ятдесят сім) гривень 19 копійок, що підтверджується актом звіряння взаєморозрахунків, який в обов`язковому порядку додасться до договору та є його невід`ємною частиною.

Боржник зобов`язується виплатити у повному обсязі заборгованість, зазначену в пункті 3 договору, шляхом перерахування щомісяця коштів з поточного рахунка боржника на поточний рахунок кредитора рівними частинами починаючи з першого числа місяця, в якому складено договір, відповідно до графіка погашення заборгованості згідно з додатком, який є його невід`ємною частиною, не пізніше останнього числа відповідного місяця.

Як вбачається з Графіка погодження заборгованості до Договору про реструктуризацію першим місяцем за який має бути здійснено платіж в сумі 39840,95 грн. є квітень 2021 року, зі строком оплати не пізніше останнього числа відповідного місяця. (п. 4 договору про реструктуризацію)

Таким чином, оскільки першим місяцем за який має бути здійснено оплату заборгованості, на підставі договору про реструктуризацію боргу, є квітень 2021р., зі строком оплати до 30.04.21р. (включно), то, станом на дату ухвалення рішення (23.04.21р.) у відповідача відсутнє прострочення погашення заборгованості за квітень 2021 року.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки, на підставі укладеного між сторонами договору про реструктуризацію боргу, строк оплати за перший місяць (квітень 2021 року) не настав, то вимога позивача про стягнення заборгованості з відповідача є передчасною, у зв`язку з чим суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на вищенаведене, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки у відповідача відсутнє прострочення заборгованості у спірних правовідносинах.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати покладаються на позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 598, 610-612 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "23" квітня 2021 р.

Суддя Л.В. Шарко