РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.04.2021Справа № 910/1620/21
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ»

про стягнення 64074,42 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Позивачем, крім судового збору, до складу судових витрат також включено витрати на надання правничої допомоги у сумі 9000 грн.

Відповідач заперечень щодо позову не подав. Проте, надіслав клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до 1000 грн.

Вказане клопотання відповідач мотивував тим, що враховуючи рівень складності, юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, враховуючи, що розгляд справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), заявлені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн. не є співрозмірним, а навпаки є значно завищеними. На думку відповідача, сума таких витрат у 1000 грн. за підготовку позовної заяви є співмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, ціною позову та відповідає критерію розумності.

На заперечення відповідача щодо витрат на правову допомогу, позивач вказав, що ним було надано усі підтверджуючі документи понесення таких витрат, вказані витрати з боку позивача були неминучими, адже відповідач прострочив виплату страхового відшкодування, тим самим порушивши права та законні інтереси позивача. Зміст та обсяг наданих робіт, а також фактичний об`єм виконаної роботи, є обґрунтованим та таким, що відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, а також критеріям розумності та справедливості.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України за наявними матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

23.08.2020 на автодорозі М-07 Київ-Ковель-Ягодин (на м. Люблін) відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 (винний водій), та транспортного засобу «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - Застрахований автомобіль), який знаходився під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Бородянського районного суду Київської області від 24.09.2020 (справа № 939/1641/20) вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено Застрахований автомобіль (2015 року випуску), який належить ОСОБА_2 .

Цей автомобіль згідно з довідкою-відповіддю НПУ про дорожньо-транспортну пригоду отримав механічні пошкодження задньої центральної частини.

Зазначені обставини підтверджуються довідкою-відповіддю НПУ (ідентифікатор карти ДТП в системі НПУ 110689), протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 310500, постановою Бородянського районного суду Київської області від 24.09.2020 (справа № 939/1641/20), копії яких містяться у матеріалах справи.

Пошкоджений автомобіль був застрахований у позивача на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 0469/19-Т/Ц7 від 30.09.2019, укладеного між ОСОБА_2 як страхувальником та позивачем як страховиком (далі - Договір добровільного страхування).

Вигодонабувачем за вказаним договором є власник (страхувальник) застрахованого транспортного засобу. Доказів, що Договір добровільного страхування вже не був діючим на час ДТП матеріали справи не містять.

З метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику Застрахованого автомобіля у результаті його пошкодження при ДТП, на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 755/19 від 04.10.2019) 25.08.2020 було складено звіт № 428-2020 про оцінку колісного транспортного засобу (далі - Звіт), з якого вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику Застрахованого автомобіля у результаті його пошкодження при ДТП, дорівнює вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників (Сврз) вказаного автомобіля, та складає 66077,24 грн. При цьому, зі Звіту слідує, що коефіцієнт фізичного зносу (Ез) для складових цього автомобіля дорівнює « 0».

Однак, з матеріалів справи вбачається, що за ремонт Застрахованого автомобіля ремонтним СТО (ФОП « ОСОБА_3 ») 31.08.2020 було виставлено рахунок № 405 на загальну суму 65374,20 грн. (без ПДВ), а тому позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування бралася остання сума збитків.

На підставі вищевказаного Договору добровільного страхування, враховуючи рахунок СТО № 405 від 31.08.2020 та Звіт, позивачем було складено страховий акт № 006.02233320-1 від 08.09.2020, відповідно до якого позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування у сумі 65374,20 грн. шляхом перерахування на рахунок зазначеного СТО (ФОП « ОСОБА_3 ») вказаної суми коштів, що підтверджується платіжним дорученням № 47803878 від 09.09.2020, копія якого міститься у матеріалах справи.

Вказані обставини підтверджуються копіями згаданих документів.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати, тобто в сумі 65374,20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно ОСОБА_1 (винний водій) внаслідок експлуатації автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На час скоєння вищевказаної ДТП (23.08.2020) цивільно-правова відповідальність страхувальника ( ОСОБА_1 ) та інших осіб, які правомірно володіють автомобілем Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача на підставі договору (полісу) № АР/412018 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 130000 грн., франшиза - 1300 грн.

Отже, відповідач є особою на яку полісом № АР/412018 покладено обов`язок з відшкодування шкоди завданої під час експлуатації зазначеного забезпеченого транспортного засобу на час спірної ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При дослідженні наданих позивачем доказів на підтвердження вартості витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом Застрахованого автомобіля з урахуванням зносу, судом було враховано, що відповідно до абзацу третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України та частини 17 статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування вищевказаного розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (стаття 9 Закону України «Про страхування»).

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу АР/412018 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування», статті 993 ЦК України, відповідач повинен відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком, виходячи із розміру витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, у межах суми, що перейшла до позивача, та за мінусом встановленої франшизи (1300 грн.), тобто у сумі 64074,20 грн.

Розглядаючи спір по суті, судом враховано, що позивач з метою отримання коштів від відповідача у вересні 2020 року звернувся до останнього із заявою (вих. № 0к від 21.09.2020) про виплату страхового відшкодування за полісом № АР/412018, яка із доданими до неї документами, які необхідні для виплати страхового відшкодування на користь позивача, була отримана відповідачем 24.09.2020, що підтверджується копіями цієї заяви та доказів її надіслання, а також поштовим трекером щодо вручення відправлення №587.

Проте, відповідач після отримання зазначеної заяви суми страхового відшкодування позивачу не виплатив.

Тому, суд визнає за законні та обґрунтовані вимоги позивача, а отже позов підлягає задоволенню.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Стосовно заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу та заперечень відповідача щодо покладення на нього таких витрат, то судом враховано наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем заявлено до стягнення судові витрати у загальній сумі 9000 грн.

На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем до матеріалів справи додані наступні належні та допустимі докази:

- копія договору про надання правничої допомоги № 110119 від 11.01.2019, укладений між адвокатом Даниловим Анатолієм Григоровичем та позивачем;

- копія ордеру на цього адвоката серії ЗП № 70258;

- копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 462;

- копія рахунку № 910/1620/21 від 17.02.2021;

- копія акта приймання-передачі наданих послуг від 17.02.2021;

- квитанція № 9578149 від 23.02.2021.

З вказаного акта виконаних робіт від 17.02.2021 до договору №110119 від 11.01.2019 вбачається, що зазначений адвокат надав клієнту правничу допомогу на загальну суму 9000 грн., з яких:

- визначення підсудності розгляду позовної заяви, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, аналіз правового конфлікту, надання правової інформації (2 год) - 2000 грн;

- аналіз діючого законодавства з питань відшкодування шкоди в порядку суброгації, заподіяної в результаті ДТП, вивчення законодавства, що підлягає застосуванню, підбір та аналіз судової практики Верховного Суду стосовно розгляду спорів подібного характеру, зустріч з довірителем та визначення стратегії захисту його інтересів під час розгляду справи в суді (3 год) - 3000 грн;

- підготовка позовної заяви та формування пакету документів за цим позовом (4 год) - 4000 грн.

Частиною 5 статті 129 ГПК України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, відповідно до частини 5 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи предмет та підстави позову, виходячи з встановлених обставин, характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, беручи до уваги розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін, відсутність жодних заперечень від відповідача щодо позовних вимог, наявність обґрунтованих заперечень відповідача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації, а також зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають покладенню на відповідача, та покласти на останнього витрати позивача на професійну правничу допомогу в цій справі у сумі 3000 грн.

Керуючись статтями 86, 123, 126, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (Україна, 04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А; ідентифікаційний код 32404600) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (Україна, 03056, місто Київ, вул. Борщагівська, будинок 154; ідентифікаційний код 33908322) 64074,42 грн. (шістдесят чотири тисячі сімдесят чотири гривні 42 копійки) відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судового збору та 3000 грн. (три тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків