УХВАЛА

м. Київ

14.04.2021Справа № 20/031-10-27/161

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Свириденко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги

Приватного акціонерного товариства "Тіз-Топаз" на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 20/031-10-27/161

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛОДАС"

(код 34775270; 03148, м. Київ, вул. Пшенична,4)

до Закритого акціонерного товариства "ТІЗ - ТОПАЗ"

(код 32077975; 03131, м. Київ, Столичне шосе, 103, корпус 1)

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "ОК- ІНВЕСТ"

(код 31866726; 03131, м. Київ, Столичне шосе, 103, корпус 1)

про стягнення 367 174 544,00 грн.

та за зустрічним позовом Закритого акціонерного товариства "ТІЗ - ТОПАЗ"

(код 32077975; 03131, м. Київ, Столичне шосе, 103, корпус 1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛОДАС"

(код 34775270; 03148, м. Київ, вул. Пшенична,4)

та Товариства з обмеженою відповідальністю "ОК- ІНВЕСТ"

(код 31866726; 03131, м. Київ, Столичне шосе, 103, корпус 1)

про визнання недійсним інвестиційного договору №13/08/2007 від 13.08.2007 року

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.12.10 у справі № 20/031-10-27/161 первісний позов задоволено частково та стягнуто з Закритого акціонерного товариства "ТІЗ-ТОПАЗ"(04070, м. Київ, вул. Іллінська, 16, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛОДАС"(03148, м. Київ, вул. Пшенична, 4; адреса для листування: 01024, м. Київ, вул. Богомольця, 7/14, офіс 50, ) штраф у розмірі 362 409 344 (триста шістдесят два мільйони чотириста дев`ять тисяч триста сорок чотири) грн.. 00 коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 25 333 (двадцять п`ять тисяч триста тридцять три) грн. 80 коп., та 234 (двісті тридцять чотири) грн. 46 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті первісних позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

21.06.2011 на виконання рішення Господарського суду міста Києва № 20/031-10-27/161 від 20.12.2010 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2011 року та постановою Вищого господарського суду України від 21.06.2011 року, яка набрала законної сили 21.06.2011 року видано відповідний наказ.

06.04.2021 до суду від Приватного акціонерного товариства "ТІЗ -ТОПАЗ" надійшла скарга на бездіяльність державного виконавця.

За результатами повторного автоматизованого розподілу скаргу передано судді Лиськову М.О., у зв`язку з звільненням з посади судді Дідиченко М.А.

У поданій до суду скарзі скаржник просить суд:

- Поновити Приватному акціонерному товариству "Тіз-Топаз" строк для звернення із скаргою на бездіяльність державного виконавця та прийняти дану скаргу до свого провадження;

- Визнати бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що виражається у не скасуванні арештів коштів та майна Приватного акціонерного товариства "Тіз-Топаз" (ідентифікаційний код 32077975) у ВП № 27799702, неправомірною.

- Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати арешт коштів Приватного акціонерного товариства "Тіз-Топаз" (ідентифікаційний код 32077975) накладений постановою від 26.03.2014 року ВП № 27799702 про арешт коштів боржника.

- Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати арешт та заборону відчуження майна Приватного акціонерного товариства "Тіз-Топаз" (ідентифікаційний код 32077975) накладений постановою від 26.03.2014 року ВП № 27799702 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

- Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати арешт коштів Приватного акціонерного товариства "Тіз-Топаз" (ідентифікаційний код 32077975) накладений постановою від 07.11.2014 року ВП № 27799702 про арешт коштів боржника.

- Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомити про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги: 1) Господарський суд м. Києва; 2) Приватне акціонерне товариство "Тіз-Топаз" (03026, м. Київ, Столичне шосе, 103, корпус 1, ідентифікаційний код 32077975).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.04.2021 розгляд скарги Приватного акціонерного товариства "Тіз-Топаз" на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України призначено на 14.04.2021.

У судове засідання, призначене на 14.04.2021 з`явився представник скаржника, надав пояснення по суті скарги.

У судове засідання, призначене на 14.04.2021, представники ДВС та боржника не з`явилися, причин неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Статтею 342 Господарського процесуального кодексу України визначено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи те, що матеріали справи є достатніми для розгляду скарги, господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду скарги без участі державного виконавця та боржника.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши у судовому засіданні доводи представника скаржника, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення скарги Приватного акціонерного товариства "Тіз-Топаз"

Задовольняючи скаргу, суд виходить з наступних підстав.

Статтями 339-340 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до п. 9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об`єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Законодавцем передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В силу ст.124 Конституції України та ст.241 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби та регламентує порядок і особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону України „Про виконавче провадження" примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Зокрема, згідно положень Закону України "Про виконавче провадження" юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду, є постанова державного виконавця.

Відповідно до ч. 3 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Отже, оскарженню підлягають дії (бездіяльність) державного виконавця оформлені відповідною постановою.

В обґрунтування поданої скарги скаржник вказує, що на примусовому виконанні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з 11.07.2011 року перебувало виконавче провадження ВП №27799702 з примусового виконання наказу №20/031-10-27/161 від 21.06.2011 року, виданого Господарським судом м. Києва про стягнення з Закритого акціонерного товариства «Тіз-Топаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Володас» штрафу у розмірі 362 409 344,00 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 25 333,80 грн. та 234,46 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В процесі виконання вищевказаного виконавчого документа постановою старшого державного виконавця від 26.03.2014 року ВП № 27799702 про арешт коштів боржника було накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках боржника.

Постановою старшого державного виконавця від 26.03.2014 року ВП № 27799702 про стягнення з боржника виконавчого збору було вирішено стягнути з ЗАТ «Тіз-Топаз» виконавчий збір у розмірі 36 243 491,22 гри., згідно п. 2 резолютивної частини даної постанови - строк пред`явлення її до виконання становить один рік.

Постановою старшого державного виконавця від 26.03.2014 року ВП № 27799702 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все майно боржника.

Постановою старшого державного виконавця від 07.11.2014 року ВП № 27799702 про зміну назви сторони виконавчого провадження у зв`язку із зміною найменування боржника було змінено назву сторони виконавчого провадження ВП № 27799702, а саме боржника на - Приватне акціонерне товариство «Тіз-Топаз».

Постановою старшого державного виконавця від 07.11.2014 року ВП № 27799702 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій було- стягнуто з ПрАТ Топаз» витрати на проведення виконавчих дій у сумі 157,65 грн.

Постановою старшого державного виконавця від 07.11.2014 року ВП № 27799702 про арешт коштів боржника було накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках боржника.

Постановою головного державного виконавця від 16.06.2017 року ВП № 27799702 про повернення виконавчого документа стягувачу наказ № 20/031-10-27/161 від 21.06.2011 року, виданий Господарським судом м. Києва було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними). Пунктом 2 резолютивної частини даної постанови визначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 16.06.2020 року. При винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу арешти, накладені на кошти та майно ПрАТ «Тіз-Топаз» не було знято.

Скаржник вказує, що станом на день звернення із скаргою наказ №20/031-10-27/161 від 21.06.2011 року, виданий Господарським судом м. Києва, повторно до виконання не пред`являвся.

Як вже зазначено скаржником вище, постановою старшого державного виконавця від 26.03.2014 доку ВП № 27799702 про стягнення з боржника виконавчого збору було вирішено стягнути з ЗАТ Тіз-Топаз» виконавчий збір у розмірі 36 243 491,22 грн.

Відповідно до абз. 4 п. 8 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) в редакції, що діяла станом на день винесення постанови про повернення виконавчого документа (16.06.2017 року), у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

В той же час, за твердженням скаржника, редакція абз. 4 п. 8 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 в редакції, яка діяла з 27.03.2018 року і наступні редакції, які діють по даний час, не передбачають можливості примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору в разі повернення основного виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник зазначає, що постанова про стягнення з ПрАТ «Тіз-Топаз» виконавчого збору не виділялась в окреме виконавче провадження, не пред`являлась до виконання. Більше того, навіть у випадку наявності права пред`явити постанову про стягнення з ПрАТ «Тіз-Топаз» виконавчого збору до виконання, строк пред`явлення її до виконання (як визначений самою постановою однорічний строк, так і встановлений в подальшому законом трирічний строк) сплинув).

Стосовно постанови державного виконавця від 07.11.2014 року ВП № 27799702 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, якою було стягнуто з ПрАТ «Тіз-Топаз» витрати на проведення виконавчих дій у сумі 157,65 грн., скаржник вказує наступне.

Відповідно до абз. абз. 3-4 п. 2 розділу IV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) в редакції, що діяла станом на день винесення постанови про повернення виконавчого документа у разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

В той же час редакція п. 2 розділу IV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 в редакції, яка діяла з 02.08.2019 року і наступні редакції, які діють по даний час, не передбачають можливості примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження в разі повернення основного виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник вказує, що постанова про стягнення з ПрАТ «Тіз-Топаз» витрат виконавчого провадження не виділялась в окреме виконавче провадження, не пред`являлась до виконання. Більше того, навіть у випадку наявності права пред`явити постанову про стягнення з ПрАТ «Тіз-Топаз» виконавчого збору до виконання, строк пред`явлення її до виконання сплинув.

З викладеного вище за твердженнями скаржника, на котрі він посилається як на підставу для задоволення скарги, вбачається, що станом на день звернення із даною скаргою наказ №20/031-10-27/161 від 21.06.2011 року, виданий Господарським судом м. Києва, постанова старшого державного виконавця від 26.03.2014 року ВП № 27799702 про стягнення з боржника виконавчого збору, постанова старшого державного виконавця від 07.11.2014 року ВП № 27799702 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій є такими, строк пред`явлення до виконання яких сплинув.

Таким чином чинність арештів накладених на кошти та майно ПрАТ «Тіз-Топаз» постановами від 26.03.2014 року про арешт коштів боржника, від 26.03.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, від 07.11.2014 року про арешт коштів боржника на даний час є неактуальними, такими, що не переслідують легітимну мету та порушують права Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» на користування своїм майном, перешкоджають господарській діяльності.

12.03.2021 року Скаржник звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про зняття арештів з коштів та майна від 12.03.2021 року № 04/21, в якій просив: 1. Скасувати арешт коштів ПрАТ «Тіз-Топаз» накладений постановою від 26.03.2014 року ВП № 27799702 про арешт коштів боржника. 2. Скасувати арешт та заборону відчуження майна ПрАТ «Тіз-Топаз», накладений постановою від 26.03.2014 року ВП № 27799702 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 3. Скасувати арешт коштів ПрАТ «Тіз-Топаз» накладений постановою від 07.11.2014 року ВП № 27799702 про арешт коштів боржника. 4. Постанови про зняття арештів в день їх винесення надіслати органу, установі, посадовій особі, яким були надіслані для виконання постанови про накладення арешту на майно (кошти) боржника. 5. Вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження майна, яке було арештоване. 6. Виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Заява була направлена адресату цінним листом з описом вкладення з штрихкодовим ідентифікатором 939.

Із офіційного сайту сервісу АТ «Укрпошта» для відстеження поштових відправлень встановлено, що цінний лист із штрихкодовим ідентифікатором 939 було вручено адресату 15.03.2021 року.

В обґрунтування вимог скарги скаржник посилається також на ту обставину, що із інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження щодо виконавчого провадження ВП № 27799702, станом на день звернення із цією скаргою до суду державним виконавцем не вчинено жодних дій щодо скасування арештів накладених на майно та кошти скаржника.

Суд встановив, що згідно інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження від 12.01.2021 р. виконавче провадження №27799702 вважається «Завершеним» у зв`язку з винесенням Постанови про повернення виконавчого документу Стягувачу від 16.06.2017 року.

Таким чином, на даний час виконавче провадження №27799702 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 21.06.2011 №20/031-10-27/161 закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", а також завершено виконавче провадження щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Доказів на спростування вказаного матеріали справи не містять.

В той же час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» продовжує обліковуватись запис про обтяження - арешт, накладений Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 27799702, виданий 26.03.2014, видавник: ВПВР ДВС України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, зважаючи на положення ст. 19 Конституції України та ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець повинен вчиняти виконавчі дії не лише із дотриманням Закону України "Про виконавче провадження", а й відповідно до інших законів, додержання яких є обов`язковим при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 911/1395/15, від 02.04.2018 у справі № 17/116/2011 ).

Суд враховує, що статтею 2 Закону № 1404-VIII закріплено принцип об`єктивності, який вимагає обґрунтованості вчинення тих чи інших дій державним виконавцем.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Наслідком арешту є накладення заборони на право розпоряджатися майном, такий захід триває до визначення подальшої долі відповідного майна. Накладений на майно боржника арешт є в будь-якому випадку перешкодою для розпорядження таким майном.

Частинами 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства України, гарантовано, що "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном, відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів".

Втручання у право власності повинно не лише переслідувати за фактами та у принципі "законну ціль" у "загальному інтересі", але також має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між вжитими заходами та метою, яку прагнули досягти будь-якими заходами, застосованими державною, у тому числі заходами, спрямованими на здійснення контролю за користуванням майном фізичною особою. Ця вимога виражена у понятті "справедливий баланс", який має бути встановлений між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Завдання досягти цього балансу відображено у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції в цілому. У кожній справі, що стосується стверджуваного порушення цієї статті необхідно встановити, чи було покладено на відповідну особу непропорційний та надмірний тягар внаслідок втручання держави (рішення у справі "Хуттен-Чапська проти Польщі").

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень нагадував, що вилучення власності в інтересах судочинства, яке не позбавляє власника його майна, а тільки тимчасово припиняє його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, зазвичай пов`язане із здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування другого абзацу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення від 22.02.1994 у справі "Раймондо проти Італії", ухвала щодо прийнятності від 07.11.2006 у справі "Адамчик проти Польщі", рішення у справах "Карамітров та інші проти Болгарії" від 10.01.2008 та "Боржонов проти Росії" від 22.01.2009).

Суд зазначає, що виконавче провадження №27799702 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 21.06.2011 №20/031-10-27/161 для забезпечення реального виконання якого було накладено арешт на майно Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз», закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Також завершено виконавче провадження щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Зважаючи на викладене, підстави, з яких на майно Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» було накладено арешт (забезпечення виконання наказу Господарського суду міста Києва від 21.06.2011 №20/031-10-27/161), відпали. Тому бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України стосовно не зняття арешту з майна скаржника є неправомірною та порушує право власності Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз», гарантоване ст. 41 Коституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Жодних доводів та заперечень Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України стосовно поданої Приватним акціонерним товариством «Тіз-Топаз» скарги до суду представлено не було.

Також суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Приймаючи до уваги вказані вище обставини, та враховуючи бездіяльність державного виконавця, суд дійшов висновку про те, що скарга Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» на бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає задоволенню частково, а саме: в частині визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та зобов`язання останнього: скасувати арешт коштів боржника.

Вимоги скаржника про зобов`язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направити винесені постанови на виконання та повідомлення про виконання даної ухвали задоволенню не підлягають, оскільки, за висновками суду, є передчасними.

Керуючись статтями 234, 235, 240, 342, 343 ГПК України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Приватного акціонерного товариства "Тіз-Топаз" на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 20/031-10-27/161 задовольнити частково.

2. Визнати бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що виражається у не скасуванні арештів коштів та майна Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» (ідентифікаційний код 32077975) у ВП № 27799702, неправомірною.

3. Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати арешт коштів Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» (ідентифікаційний код 32077975) накладений постановою від 26.03.2014 року ВП № 27799702 про арешт коштів боржника.

4. Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати арешт та заборону відчуження майна Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» (ідентифікаційний код 32077975) накладений постановою від 26.03.2014 року ВП № 27799702 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

5. Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скасувати арешт коштів Приватного акціонерного товариства «Тіз-Топаз» (ідентифікаційний код 32077975) накладений постановою від 07.11.2014 року ВП № 27799702 про арешт коштів боржника.

Ухвала господарського суду набирає законної сили після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 21.04.2021.

Суддя М.О. Лиськов