ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 справа № 914/140/21

Суддя Юркевич М.В., за участю секретаря Кравчук І.В., розглянувши матеріали

позовної заяви: Дочірнього підприємства «Фіакр», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТСІТІ», м. Жовква, Львівська область за участю

третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф.М.С. Груп», м. Київ

про: стягнення 5 968 240,46 грн. заборгованості за договором суборенди

за участю представників сторін:

від позивача: Лобуцький В.П. - адвокат

від відповідача: Лемеха Р.І. адвокат

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство «Фіакр» звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТСІТІ» про стягнення 5 968 240,46 грн. заборгованості за договором суборенди.

Ухвалою від 02.02.2021р. було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 23.02.2021р.

В судове засідання 23.02.2021р. з`явився представник позивача. Відповідач явку свого уповноваженого представника не забезпечив, однак на електронну пошту суду подав клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи.

Ухвалою від 23.02.2021р. розгляд справи в межах підготовчого провадження було відкладено на 16.03.2021р. Цією ж ухвалою в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Ф.М.С. Груп».

10.03.2021р. від третьої особи поступили письмові пояснення по суті позовних вимог.

В судове засідання 16.03.2021р. з`явився представник позивача, додаткових заяв і клопотань не подавав.

Ухвалою від 16.03.2021р. розгляд справи в межах підготовчого провадження було відкладено на 30.03.2021р.

30.03.2021р. було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 20.04.2021р.

В судове засідання 20.04.2021р. з`явилися представники позивача та відповідача.

Крім того, на початку судового засідання представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду даної справи на інший день для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи. Представник мотивував заявлене клопотання тим, що лише 20.04.2021р. між ним, як адвокатом та відповідачем, як клієнтом, було укладено договір про надання правової допомоги.

Проти вказаного клопотання представник позивача категорично заперечив, зазначив, що такі дії відповідача спрямовані на затягування судового процесу. Крім того, представник наголошував на тому, що розгляд даної справи вже неодноразово відкладався за клопотанням відповідача, а справа перебуває на стадії розгляду по суті, яка не передбачає збору додаткових доказів.

Заслухавши пояснення представників сторін стосовно заявленого клопотання, з метою недопущення порушення строку розгляду справи та водночас надання права стороні на ознайомлення з матеріалами справи, суд дійшов висновку оголосити перерву в судовому засіданні на 30 хв.

Після 40-хвилинної перерви в судовому засіданні суд оголосив про початок розгляду справи по суті.

Сторони виступили зі вступними словами, після чого суд перейшов до стадій дослідження обставин справи та поданих доказів, внаслідок чого було з`ясовано наступне:

29.12.2016р. між Дочірнім підприємством «Фіакр» (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроінвестсіті» (відповідачем) було укладено договір суборенди вагонів №291216-ОЗ, згідно якого позивач передає, а відповідач приймає в тимчасове платне користування (суборенду) залізничні вагони-хопери, які орендовані позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф.М.С. Груп» (третьої особи), для здійснення перевезень зерна та інших харчових вантажів.

01.01.2017р. позивач передав відповідачу залізничні вагони в кількості 40 одиниць, що підтверджується актом прийому-передачі №1.

Відповідно до п. 3.2. договору, вартість оренди одного залізничного вагону за одну добу складає 460,02 грн. Вподальшому, на підставі додаткових угод до договору, сторонами неодноразово змінювалась вартість суборенди вагонів.

Згідно п. 2.2.5. договору, сторони домовилися не пізніше 5-го числа кожного місяця проводити звірку даних в частині використання вагонів за минулий місяць. За результатами звірки, сторонами складається акт наданих послуг, де зазначаються номера вагонів, що перебували в суборенді та кількість вагоно-діб.

З матеріалів справи вбачається, що протягом спірного періоду між сторонами було підписано наступні акти наданих послуг:

1. Акт надання послуг №846 від 28.02.2019р. на суму 1 680 000,00 грн.;

2. Акт надання послуг №851 від 31.03.2019р. на суму 1 860 000,00 грн.;

3. Акт надання послуг №856 від 30.04.2019р. на суму 1 920 024,00 грн.;

4. Акт надання послуг №861 від 31.05.2019р. на суму 1 984 024,80 грн.;

5. Акт надання послуг №866 від 30.06.2019р. на суму 1 920 024,00 грн.;

6. Акт надання послуг №875 від 31.07.2019р. на суму 1 984 024,80 грн.;

7. Акт надання послуг №884 від 30.09.2019р. на суму 1 907 223,84 грн.;

8. Акт надання послуг №887 від 31.10.2019р. на суму 2 154 274,62 грн.;

9. Акт надання послуг №895 від 30.11.2019р. на суму 2 100 024,00 грн.;

10. Акт надання послуг №897 від 20.12.2019р. на суму 1 036 032,00 грн.;

19.12.2019р. відповідач повернув позивачу залізничні вагони у кількості 40 одиниць, про що свідчить акт приймання-передачі №2.

Позиція позивача.

Як стверджував позивач, сторонами за спірний період користування відповідачем вагонами було складено акт звірки взаєморозрахунків станом на 30.11.2019р., яким була встановлена заборгованість відповідача перед позивачем п наведеним вище актах наданих послуг в розмірі 4 932 208,46 грн.

У грудні 2019р. між сторонами було підписано ще один акт №897, яким було ще підтверджено надання послуг відповідачу на суму 1 036 032,00 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за 2019р. склала 5 968 240,46 грн.

В порядку досудового врегулювання спору між сторонами відбувалися переговори стосовно врегулювання заборгованості відповідачем.

Зокрема, як зазначає позивач, 15.10.2020р. відповідач, в особі директора, надіслав позивачу гарантійний лист, в якому зазначив про визнання ним боргу в розмірі 5 968 240,46 грн., однак останній покликався на скрутне матеріальне становище, а також зобов`язався до кінця 2020 року погасити заборгованість шляхом залучення кредитів.

В той же час, як наголошував позивач, свого обов`язку відповідач так і не виконав, вказаної заборгованості не погасив, що стало підставою для звернення з позовом до господарського суду про стягнення з відповідача 5 968 240,46 грн. в судовому порядку.

Позиція відповідача.

Відзиву на позовну заяву відповідач не подавав, однак в судовому засіданні 20.04.2021р. представник відповідача усно заявляв про заперечення проти позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалюючи рішення суд послуговується наступними законоположеннями та своїми висновками:

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Однією з підстав виникнення зобов`язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

Між сторонами виникли договірні відносини на підставі договору суборенди вагонів від 29.12.2016р. Спірним періодом у даній справі є правовідносини за договором з лютого 2019р. по грудень 2019р.

Як було встановлено судом, протягом 2019 року відповідач орендував у позивача вагони-хопери в кількості 40 одиниць, що підтверджується підписаними двома сторонами актами надання послуг.

Крім того, на кінець звітного спірного періоду заборгованість відповідача перед позивачем, стягнення якої є предметом розгляду у даній справі, була визнана відповідачем спочатку в акті звірки взаєморозрахунків від 30.11.2019р., а потім в гарантійному листі від 15.10.2020р.

В ході розгляду даної справи позивач підтвердив, а відповідач не заперечив факту того, що протягом судового розгляду жодних платежів в рахунок погашення вказаної заборгованості відповідачем здійснено не було.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також беззаперечні докази наявності у відповідача заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до ч.4 ст. 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 89 523,62 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Дочірнього підприємства «Фіакр» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОІНВЕСТСІТІ» (80300, Львівська область, м. Жовква, вул. Львівська, 98А/19, ) на користь Дочірнього підприємства «Фіакр» (03035, м. Київ, вул. Стадіонна, 5, ) 5 968 240,46 грн. заборгованості, та 89 523,62 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.327 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.04.2021р.

Суддя М.В. Юркевич