ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" квітня 2021 р. Cправа №902/1150/20

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго", м. Вінниця

про стягнення 18938984,97 грн згідно договору постачання природного газу

за участю представника позивача Безпалюка О.Л., діє на підставі довіреності;

представник відповідача в судове засідання не з`явився.

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/1150/20 за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" боргу у загальній сумі 18 938 984,97 грн, у тому числі: основного боргу у розмірі 14 057 226,59 грн; 2 855 803,56 грн пені; 1 141 455,74 грн - 3% річних; 884 499,08 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів. Вказана заборгованість нарахована з посиланням на порушення відповідачем визначених умовами Договору постачання природного газу №3401/18-БО-1 від 01.10.2018 строків оплати отриманого природного газу.

Ухвалою суду від 01.12.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1150/20, вирішено її розгляд здійснити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 21.01.2021.

16.01.2021 на електронну адресу суду надійшла заява представника позивача про участь в судових засіданнях у справі №902/1150/20, під час дії карантину, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 18.01.2021 задоволено заяву представника АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про участь в судових засіданнях у справі №902/1150/20, під час дії карантину, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Постановлено провести підготовчого судового засідання 21.01.2020 об 11 год. 30 хв. у справі №902/1150/20 в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon" за участю представника позивача.

21.01.2021 до суду надійшла заява представника позивача про долучення доказів до матеріалів разом з копіями банківських виписок.

21.01.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 16.02.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

26.01.2021 на адресу суду надійшла письмова заява за підписом представника комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" Зажирка Ю.Д. (вх. канц. суду №01-47/1/2021 від 26.01.2021) про відвід судді Нешик О.С. від розгляду справи №902/1150/20.

Ухвалою суду від 28.01.2021 (суддя Нешик О.С.) визнано заяву (вх. канц. суду №01-47/1/2021 від 26.01.2021) представника комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" адвоката Зажирка Ю.Д. про відвід судді Нешик О.С. від розгляду справи №902/1150/20 необґрунтованою та ухвалено передати матеріали справи №902/1150/20 для визначення складу суду автоматизованою системою для вирішення питання про відвід відповідно до положень ст.32 ГПК України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.39 ГПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2021 року, зазначену вище справу для розгляду заяви про відвід передано на розгляд судді Тісецькому С.С.

Відповідно до ухвали суду від 29.01.2021 відмовлено в задоволенні заяви (вх. канц. суду №01-47/1/2021 від 26.01.2021) представника комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" адвоката Зажирка Ю.Д. про відвід судді Нешик О.С. від розгляду справи №902/1150/20.

10.02.2021 на адресу суду надійшла заява представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, за допомогою сервісу "ZOOM".

Ухвалою суду від 12.02.2021 відмовлено в задоволенні клопотання представника комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" (вх. №01-34/1301/21 від 10.02.2021) про проведення підготовчого судового засідання, призначеного на 16.02.2021 на 12 год. 30 хв. у справі №902/1150/20, в режимі відеоконференції, за допомогою сервісу "ZOOM".

16.02.2021 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що вважає позовну заяву безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 16.02.2021 відзив комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" у справі №902/1150/20 залишено без розгляду.

16.02.2021 на адресу суду надійшло клопотання за підписом представника відповідача адвоката Зажирка Ю.Д. про відкладення розгляду справи. В даному листі останній зазначив, що він не має можливості взяти участь в судовому засіданні, оскільки ухвалою суду від 12.02.2021 йому відмовлено в задоволенні клопотання про проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою сервісу "ZOOM". Одночасно представник Зажирко Ю.Д. просив суд провести наступне судове засідання в режимі відеоконференції за допомогою сервісу "EasyCon".

16.02.2021 оголошено перерву у підготовчому засіданні у справі №902/1150/20 до 04.03.2021 до 10 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 16.02.2021 задоволено заяви представників сторін про участь в підготовчому судовому засіданні по справі №902/1150/20, призначеному на 04.03.2021 на 10 год. 00 хв., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

03.03.2021 від відповідача до суду надійшли докази виконання договору постачання природного газу №3401/18-БО-1 від 01.10.2018

03.03.2021 надійшов лист (вх. канц. суду №01-34/2099/21 від 03.03.2021) за підписом представника комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" адвоката Зажирка Ю.Д. про відкладення розгляду справи в зв`язку з участю представника у судовому засіданні Вінницького апеляційного суду у цивільній справі, час слухання якої було узгоджено раніше даної справи.

03.03.2021 на адресу суду надійшла заява комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву у справі №902/1150/20. Обґрунтовуючи вказану вимогу відповідач зазначає, що у зв`язку із встановленням на всій території України карантину та запровадженням обмежувальних протиепідемічних заходів пошук адвоката був ускладнений, і лише 20.01.2021 комунальне підприємство "Вінницяоблтеплоенерго" своєю довіреністю №02/01-09 уповноважило адвоката Зажирка Ю.Д. вести від імені підприємства справи в судах України з питань, пов`язаних з діяльністю підприємства.

За результатами проведеного судового засідання, 04.03.2021, судом постановлено ухвалу, якою відмовлено в задоволенні клопотання представника комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" адвоката Зажирка Ю.Д. (вх.№ 01-34/2099/21 від 03.03.2021) про відкладення судового засідання; задоволено заяву представника комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" адвоката Зажирка Ю.Д. (вх. №01-34/2100/21 від 03.03.2021) про поновлення строку для подання відзиву у справі №902/1150/20 та поновлено комунальному підприємству "Вінницяоблтеплоенерго" строк для подання відзиву у справі №902/1150/20.

Вказаною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі №902/1150/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.03.2021 на 12 год. 30 хв.

Крім того, задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні по справі №902/1150/20, призначеному на 30.03.2021 на 12 год. 30 хв., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".

09.03.2021 на адресу суду надійшла заява представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, за допомогою сервісу "EasyCon".

Ухвалою суду від 12.03.2021 задоволено клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні по справі №902/1150/20, призначеному на 30.03.2021 на 12 год. 30 хв., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".

19.03.2021 до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Зажирко Ю.Д. по долучення до матеріалів справи доказів направлення позивачу копій долучених до матеріалів справи 03.03.2021 та 04.03.2021 документів.

19.03.2021 від представника відповідача адвоката Зажирка Ю.Д. через канцелярію суду подано заяву про долучення до матеріалів справи довідки Управління розвитку територій та інфраструктури від 03.03.2021 за №01-15-06/455 про обсяг заборгованості з різниці в тарифах, що залишилась непогашеною станом на 01.01.2021 по КП "Вінницяміськтеплоенерго".

30.03.2021 відповідачем до суду подано зустрічну позовну заяву, в якій останній просить суд прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднати позовні вимоги в одне провадження з первісним позовом. При цьому відповідачем заявлено вимогу визнати недійсною додаткову угоду №1 від 19.10.2018 до договору постачання природного газу від 01.10.2018.

30.03.2021 представник відповідача адвокат Зажирко Ю.Д. через канцелярію суду звернувся з письмовим клопотанням про відкладення судового засідання до вирішення питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви.

За результатами проведеного судового засідання, 30.03.2021, судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 13.04.2021.

Відповідно до ухвали суду від 05.04.2021 зустрічну позовну заяву комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" (вх. №311/21 від 30.03.2021) та додані до неї документи повернуто заявнику.

08.04.2021 на адресу суду надійшла заява представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, за допомогою сервісу "EasyCon" .

Відповідно до ухвали суду від 09.04.2021 задоволено клопотання представника відповідача про участь в судовому засіданні по справі №902/1150/20, призначеному на 13.04.2021 на 15 год. 30 хв., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".

13.04.2021 на адресу суду надійшли додаткові міркування у справі за підписом представника відповідача адвоката Зажирка Ю.Д.

13.04.2021 відповідачем до суду подано зустрічну позовну заяву, в якій останній просить суд прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднати позовні вимоги в одне провадження з первісним позовом. При цьому відповідачем заявлено вимогу визнати недійсною додаткову угоду №1 від 19.10.2018 до договору постачання природного газу від 01.10.2018 за №3401/18-БО-1.

Одночасно із зустрічною позовною заявою від відповідача до суду надійшла заява про поновлення строку для подання КП "Вінницяоблтеплоенерго" зустрічного позову до АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі №902/1150/20. Обґрунтовуючи вказану вимогу представник відповідача зазначив, що 30.03.2021 КП "Вінницяоблтеплоенерго" було подано зустрічну позовну заяву, яку ухвалою суду від 05.04.2021 повернуто підприємству з підстав пропущення строків для її подання. При цьому останній зазначає, що оскільки ухвалою суду від 04.03.2021 одночасно з поновленням строку для подання відзиву закрито підготовче провадження у справі, у КП "Вінницяоблтеплоенерго" не було можливості подати зустрічний позов у визначений законодавством строк.

13.04.2021 до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Зажирка ЮД. про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку з поданням заяви про поновлення пропущеного строку для подання КП "Вінницяоблтеплоенерго" зустрічного позову до АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі №902/1150/20, а також участю представника відповідача адвоката Зажирка Ю.Д. в судовому засіданні Вінницького міського суду Вінницької області в кримінальній справі, час слухання якої було узгоджено раніше даної справи.

На визначену судом дату (13.04.2021) в судове засідання з`явився представник позивача, який взяв участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

В судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити при цьому заперечив проти задоволення клопотань представника відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату та поновлення строку на звернення до суду із зустрічною позовною заявою також заперечив щодо клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки.

В судовому засіданні судом відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Зажирка Ю.Д. про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Відповідно до ухвали суду від 13.04.2021 відмовлено комунальному підприємству "Вінницяоблтеплоенерго" у поновленні процесуального строку для звернення з зустрічною позовною заявою (вх. канц. суду №376/21 від 13.04.2021). Зустрічну позовну заяву комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" та додані до неї документи повернуто заявнику.

Частиною першою ст.202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зокрема, за приписами п.2 ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. При цьому учасники справи не позбавлені права та можливості брати участь у судових засіданнях, зокрема, й у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, як передбачено ч.4 ст.197 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд, з урахуванням ч.2 ст.11 ГПК України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи по суті ухвалою суду від 30.03.2021, яка направлялась рекомендованою поштовою кореспонденцією за адресою реєстрації відповідача, яку встановлено у відповідності до вимог ч.ч. 6, 7 ст.176 Господарського процесуального кодексу України, а також на відому суду адресу електронної пошти.

Факт обізнаності відповідача про дату, час та місце розгляду справи по суті також підтверджується заявою відповідача про проведення судового засідання, призначеного на 13.04.2021 о 15 год. 30 хв., в режимі відеоконференції (а.с.119, том 5).

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позовних вимог та просить суд у позові відмовити з наступних підстав.

Комунальне підприємство "Вiнницяоблтеплоенерго" створене Вiнницькою обласною радою i є спiльною власнiстю територiальних громад Вінницької областi.

Враховуючи те, що виробництво та постачання теплової енергії здійснюється для потреб об`єктів бюджетної сфери та населення, розрахунки за отриманий у позивача газ залежать вiд розрахункiв за надані послуги теплопостачання, якi проводяться з значними затримками, в зв`язку з чим підприємство постійно отримує збитки, розрахунки за газ фактично не залежать вiд підприємства оскiльки ця оплата здійснюється з коштів, якi надходять за послуги теплопостачання вiд споживачiв. Iншою дiяльнiстю підприємство не займається i доходiв не має.

Споживачi теплової енергії, що виробляється підприємством, постiйно створюють значну дебiторську заборгованiсть.

Тарифи на послуги теплопостачання не вiдповiдають фактичнiй вартості теплової енергії, в зв`язку з чим, згiдно з законодавством, підприємству має відшкодовуватись ця рiзниця державою. Однак, з незалежних вiд підприємства причин, цi кошти підприємству не відшкодовуються, що призводить до неможливості розрахунків за отриманий газ.

Відповідач не є кiнцевим споживачем теплової енергiї, а є підприємством, яке використовує отримує природний газ для виробництва та забезпечення безперебiйного постачання теплової енергії споживачам, не займається будь-якою iншою дiяльнiстю, а здiйснення оплати поставленого позивачем природного газу значною мiрою залежить вiд розрахунків споживачів з відповідачем за спожиту теплову енергiю. Отже, збиткова господарська дiяльність вiдповiдача значною мiрою зумовлена невиконанням населенням, юридичними особами та бюджетними органiзацiями, які мають зобов`язання перед відповідачем.

Водночас вiдповiдачу потрiбнi грошові кошти, зокрема, на підтримання технологiчного процесу виробництва теплової енергії з метою забезпечення своєчасного та належного надання вiдповiдних послуг.

За таких обставин, з враховуючи ступінь виконання зобов`язань за договором, причини несвоєчасного виконання зобов`язання, з огляду на постачання вiдповiдачем теплової енергії саме населенню, відсутні пiдстави для стягнення неустойки з підприємства.

В судовому засіданні суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення по суті позовних вимог та орієнтовний час повернення - 13.04.2021 о 17:00.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення представники сторін в судове засідання не з`явилися.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.10.2018 між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі по тексту також - Постачальник, позивач) та комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" (далі по тексту також - Споживач, відповідач) укладено Договір постачання природного газу №3401/18-БО-1 (далі по тексту - Договір).

Відповідно до предмету Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. Договору).

Згідно із п.1.2 Договору природний газ, що постачається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Відповідно п.2.1 Договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 200 тис. куб. метрів.

Обсяги природного газу, які планується поставляти згідно з цим договором (плановий обсяг), повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у п.1.2 цього договору. Споживач самостійно визначає планові обсяги, зазначені у пункті 1.2. цього Договору, і несу відповідальність за правильність їх визначення (п.2.2 Договору).

Відповідно до п.3.1 Договору постачальник передає споживачеві природний газ у загальному потоці імпортованого газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання передачі газу з ПГС в газотранспортну систему.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання - передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність , пов`язану з правом власності на природний газ.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п.3.7 Договору).

Відповідно до пункту 3.8 Договору споживач зобов`язується подати не пізніше 22 жовтня 2018 року постачальнику:

- довідку за підписом уповноваженої особи про загальний обсяг використання споживачем природного газу в період з 01 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року (включно) з детальною розбивкою загальної кількості природного газу, зазначеної в довідці, за категоріями використання (у тому числі згідно з цим договором);

- підписані споживачем два примірники акта приймання передачі природного газу, датованого 17.10.2018 року, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу в період з 01 жовтня 2018 по 17 жовтня 2018 (включно) згідно з договором, його фактична ціна та вартість;

Виключно споживач несе відповідальність за достовірність обсягів газу, зазначених ним у довідці та акті приймання-передачі природного газу.

Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу, за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці (п.3.10 Договору).

Згідно п.5.1 ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладення договору ціна на природний газ становить 4942,00 гривні за 1000 куб.м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.

У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9488,64 грн (пункт 5.2. Договору).

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу (п.5.4 Договору).

Згідно п.6.1 оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

Споживач має право отримувати природний газ відповідно до умов цього договору (п.7.1 Договору).

Відповідно до п.7.4 постачальник зобов`язаний виконувати умови цього договору та забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (п.8.1 Договору).

У разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п.8.2 Договору).

Відповідно п.10.3. строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 року до 17 жовтня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.12.1 Договору).

Сторонами було укладено 19 Додаткових угод до Договору постачання природного газу від 01.10.2018 №3401/18-БО-1 (аркуші справи 49-80, том 1).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 52 609 835,60 грн на підтвердження чого у справі містяться обопільно підписані та скріплені печатками сторін акти приймання-передачі природного газу (а.с. 82 - 92, том 1).

Відповідач здійснював оплату за переданий газ несвоєчасно, з порушенням строку чим порушив умови п.6.1 Договору, а саме: розрахувався за поставлений природний газ в сумі 38 552 609,01 грн, що вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем, який кореспондується із даними відображеними в оборотно-сальдовій відомості по підприємству відповідача (аркуші справи 15-38, том 1) та копіями банківських виписок по рахунку АТ "Укргазбанк" прийнятих платежів відповідача на користь позивача за період з 09.11.2018 по 25.09.2020 включно (а.с. 118-249 том 1, а.с.1-249 том 2, а.с. 1-249 том 3, а.с. 1- 131 том 4).

В зв`язку з неналежним виконанням комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" умов Договору постачання природного газу №3401/18-БО-1 від 01.10.2018 в частині прострочення оплати поставленого природного газу, в останнього утворилась заборгованість в сумі 14 057 226, 59 грн.

Враховуючи викладене позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 14 057 226,59 грн; 2 855 803,56 грн пені; 1 141 455,74 грн - 3% річних; 884499,08 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів.

З врахуванням встановлених обставин, судом надано правову оцінку спірним правовідносинам.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами Договору між ними виникли зобов`язання, які мають правову природу договору купівлі-продажу.

За змістом ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п.6.1. Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 52 609 835,60 грн, на підтвердження чого у справі містяться обопільно підписані та скріплені печатками сторін акти приймання-передачі природного газу (аркуші справи 82 - 92 том 1).

Відповідач в свою чергу за переданий газ розрахувався не своєчасно, з порушенням строку визначеного умовами п. 6.1. Договору, а саме: розрахувався за поставлений природний газ в сумі 38 552 609,01 грн, що слідує із розрахунку заборгованості наданого позивачем, який кореспондується із даними відображеними в оборотно-сальдовій відомості по підприємству відповідача (аркуші справи 15-38, том 1) та копій банківських виписок по рахунку АТ "Укргазбанк" прийнятих платежів відповідача на користь позивача за період з 09.11.2018 по 25.09.2020 включно (а.с 118-249 том 1, а.с.1-249 том 2, а.с. 1-249 том 3, а.с. 1- 131 а том 4).

Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" №217 від 18.06.2014 врегульовано питання механізму проведення розрахунків за газ коштами, які надходять до теплогенеруючих та теплопостачальних організацій від споживачів, і він не стосується коштів, які спрямовуються для розрахунків за газ за рахунок державних субвенцій.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19 зазначено, що аналіз приписів статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в сукупності з положеннями Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 на виконання статті 19-1 цього Закону, дозволяє дійти висновку, що Порядком № 217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником.

Водночас, положення Порядку №217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.

Визначений Порядком №217 (пункти 8, 9, 13, 14) алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником природного газу за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.

Отже, положення Порядку №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч.2 ст.625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Такий порядок застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань до теплопостачальної організації, як суб`єкта господарювання у сфері теплопостачання, узгоджується з положеннями статей 79, 265 Господарського кодексу України щодо здійснення відповідачем господарської діяльності з виробництва теплової енергії із залученням на підставі договору поставки, укладеного з позивачем, як гарантованим постачальником, природного газу як енергоресурсу, з якого виготовляється теплова енергія, із зобов`язаннями щодо оплати вартості поставленого товару (газу), яке має бути виконано у строки, погоджені сторонами у договорі поставки природного газу, незалежно від обставин несвоєчасного виконання кінцевими споживачами зобов`язань щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, поставленої відповідачем на підставі договорів постачання теплової енергії. Відповідач у силу статті 42 ГК України під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі - щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами (споживачами теплової енергії, виробленої з ресурсу позивача).

Таким чином, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №903/918/19 відступила від правового висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №917/530/19, про те, що відповідач, як теплопостачальна організація, не відповідає перед позивачем за прострочення в оплаті за поставлений природний газ в частині розрахунків, що здійснювалася відповідно до Порядку №217 через рахунки із спеціальним режимом використання за встановленими НКРЕКП нормативами перерахування коштів.

Наведена правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.10.2020 у справі №925/1235/19.

Приписами ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд відзначає, що положення Порядку №217 не впливають на строки здійснення комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" оплати за поставлений позивачем газ, встановлені за договором постачання природного газу № 3401/18-БО-1 від 01.10.2018.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що основний борг в сумі 14057226,59грн позивачем доведений належними та допустимими доказами, його наявність і розмір відповідачем не спростовані, тому підлягає стягненню в судовому порядку.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 2 855 803,56 грн пені; 1 141 455,74 грн - 3% річних; 884499,08грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів.

Розглядаючи зазначені вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіркою 3 % річних та інфляційних втрат судом не виявлено помилок у розрахунку відсотків річних та інфляційних втрат.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення боржника по сплаті отриманого природного газу суд вважає, що вимоги щодо стягнення 1 141 455,74 грн - 3% річних за період з 27.11.2018 по 31.08.2020; 884 499,08 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів за період з 01.01.2019 по 31.08.2020, є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та нормам чинного законодавства.

Також, судом розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 2855803,56грн пені, нарахованої у період наявності зобов`язальних відносин, а саме: з 27.11.2018 по 31.08.2020.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розділом 8 Договору сторони передбачили відповідальність за неналежне виконання зобов`язань.

Відповідно до пункту 8.2. Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Умовами п.10.3. Договору визначено, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у томі числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

Отже, суд вважає правомірними вимоги позивача про нарахування пені.

Разом з тим, з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявленої позивачем до стягнення пені, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені суд взяв до уваги, докази подані відповідачем, а також наступні обставини:

- ступінь виконання основного зобов`язання на рівні 73%;

- пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення боргу та інфляційних втрат;

- інтереси позивача додатково захищено (компенсовано негативні наслідки прострочення боржника) шляхом пред`явлення вимог про стягнення 3 % річних;

- термін прострочення виконання основного зобов`язання є занадто тривалим, що унеможливлює зменшення пені у значному розмірі.

Судом враховано правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Можливість врахування справедливого балансу між інтересами кредитора та боржника випливає з правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №902/417/18 від 18.03.2020 року.

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, Велика Палата Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Тому, суд доходить висновку, з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, про наявність достатніх правових підстав для зменшення пені на 50 %, що становить 1 427 901,78 грн, тому стягненню підлягає пеня в сумі 1 427 901,78 грн.

Зменшення даних виплат за переконанням суду у достатній мірі компенсуватиме майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів, понесених втрат щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

При цьому ч.1 ст.14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.2 вказаної статті).

Натомість відповідачем не надано суду належних доказів на спростовування заявлених позовних вимог, в тому числі щодо проведення розрахунків, не надано власного розрахунку заборгованості, доказів повної сплати боргу тощо.

Як визначає ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доводи відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують існування заборгованості за Договором та спростовуються поданими в справу доказами.

При цьому суд взяв до уваги, що відповідачем не було ні належних та допустимих доказів погашення заборгованості, ні власного контррозрахунку заборгованості.

Враховуючи викладене, заявлений Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" позов підлягає задоволенню судом частково, з врахуванням вищевикладених мотивів щодо зменшення заявленої до стягнення пені.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.129 ГПК України у повному обсязі (284084,78 грн), оскільки зменшення суми пені не впливає на розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" (вул.Вишнева, буд.24, м.Вінниця, 21037, ) на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул.Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01601, ) 14 057 226,59 грн - основного боргу; 1427901,78грн пені; 1 141 455,74 грн - 3% річних; 884 499,08 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів та 284 084,78 грн - судового збору.

3. В частині стягнення 1 427 901,78 грн пені - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно - західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Копію рішення надіслати згідно переліку рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень та на наступні електронні адреси: представника позивача - , відповідача -

Повне рішення складено 23 квітня 2021 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (вул.Б.Хмельницького, 6, м.Київ, 01601);

3 - відповідачу (вул. ишнева, буд.24, м.Вінниця, 21037)