ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021м. ДніпроСправа № 904/3499/20

За позовом Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Костенка Олександра Івановича, м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 233 038,70 грн

Суддя Золотарьова Я.С.

Секретар судового засідання Волювач М.В.

Представники:

від позивача: Омельченко Є.В. посв. № 1980 від 22.04.19 представник

відповідач: Костенко О.І. паспорт НОМЕР_1 вид. 01.07.1998 представник

від відповідача: Шпак В.І. посв. № 1856 вид. 14.09.20 представник

ПРОЦЕДУРА

Акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Фізичної особи - підприємця Костенка Олександра Івановича і просить стягнути заборгованість у розмірі 233 038,70 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 220 093,78 грн, проценти за користування кредитом у розмірі 10 183,76 грн, комісія у розмірі 1 846,21 грн, пеня у розмірі 914,95 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.07.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2020 розгляд справи вирішено здійснювати в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 02.09.2020.

28.08.2020 представник відповідача подав відзив на позов.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.09.2020 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.09.2020.

10.09.2020 представник позивача подав відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2020 відкладено підготовче засідання на 13.10.2020.

28.09.2020 представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2020 відкладено підготовче засідання на 03.11.2020.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 24.11.2020.

23.11.2020 представник позивача подав уточнену позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 218 737,02 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 187 223,01 грн, проценти за користування кредитом у розмірі 564,01 грн, комісія у розмірі 4 950,00 грн, штраф у розмірі 26 000,00 грн.

Суд розцінює вищезазначену заяву, яка заяву про зменшення розміру позовних вимог та приймає її до розгляду.

Протокольною ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2020 оголошено перерву до 02.12.2020.

Протокольною ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2020 оголошено перерву до 23.12.2020.

Протокольною ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2020 оголошено перерву до 19.01.2021.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 10.02.2021.

У судовому засіданні 10.02.2021 було розпочато розгляд справи по суті.

Протокольною ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2021 оголошено перерву до 04.03.2021.

У судовому засіданні 04.03.2021 продовжено розгляд справи по суті, заслухано виступ позивача та відповідача.

Протокольною ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2021 оголошено перерву до 25.03.2021.

У судовому засіданні 25.03.2021 продовжено розгляд справи по суті, заслухано виступ позивача та відповідача, встановлено обставини справи та досліджено докази, наявні у матеріалах справи.

Протокольною ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2021 оголошено перерву до 08.04.2021.

У судовому засіданні 08.04.2021 продовжено розгляд справи по суті. Під час судових дебатів позивач просив позов задовольнити повністю, з підстав, викладених у заявах по суті, відповідач просив у задоволенні позову відмовити, з підстав, викладених у заявах по суті.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті ст. 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

У судовому засіданні 08.04.2021 у нарадчій кімнаті ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частини.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача, викладена у позові, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог

Позивач зазначає про те, що на виконання укладеного між сторонами кредитного договору, позивач надав відповідачу кредит у сумі 500000 грн. Позивач вказує на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором в частині своєчасного та повного повернення кредиту. Сума неповернутого відповідачем кредиту за розрахунками позивача становить 187 223,01 грн.

Протягом строку дії договору позивач щомісячно нараховував відповідачу комісію у сумі 564,01 грн на підставі пункту А6 договору. Заборгованість за сплату комісії за розрахунками позивача становить 4 950,00 грн.

Відповідно до умов договору відповідач за користування кредитом повинен сплачувати проценти у розмірі 23,88%. Сума заборгованості по процентах за розрахунками позивача складає 564,01 грн.

Крім того, позивач вказує на порушення з боку відповідача пункту 5.8 договору, що є підставою для нарахування та стягнення з відповідача штрафу у розмірі 26 000,00 грн.

Позивач надав суду розрахунок заборгованості, який здійснений з урахуванням вищевикладеного.

Позивач ґрунтує свої вимоги на статях 525-526, 530, 549, 610-611, 651, 806, 1054 Цивільного кодексу України.

Позиція відповідача, викладена у заявах по суті спору

Відповідач з позовом не погоджується з таких підстав.

Перш за все, відповідач вказує на те, що йому було надано кредит у розмірі 480 050,00 грн, а не 500 000,00 грн, як про це зазначає позивач у позові.

Окрім того, відповідач наполягає на тому, що нарахування та стягнення з відповідача щомісячної комісії у сумі 4 950,00 є необґрунтованим, оскільки будь-які послуги за які передбачена така комісія позивач відповідачу протягом строку дії договору не надавав, відповідні акти наданих послуг між сторонами не підписувались.

До того ж відповідач просить суд врахувати, що позивач надав відповідачу завірені банківські виписки, які містили в собі недостовірні відомості щодо суми заборгованості відповідача за договором і саме внаслідок надання позивачем неточної, недостовірної інформації справу було доведено до суду. Тому відповідач уважає, що підстав для стягнення з відповідача штрафу на підставі пункту 5.8 договору немає.

Також відповідач зазначає, що розрахунок позивача не містить сум сплачених відповідачем в рахунок погашення заборгованості.

Відповідачем надано до матеріалів контррозрахунок, а також докази повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, а також докази погашення заборгованості під час розгляду спору.

Позиція позивача, викладена у відповіді на відзив

Позивач зазначає, що позов стосується кредитного договору № К-Д 603 від 30.08.2018, натомість додаткову угоду було укладено до кредитного договору № К-Д 553 від 12.01.2018. Відтак, строк дії договору та строк повернення кредиту - до 29.08.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

30.08.2018 року між Акціонерним товариством «Акцент-банк» (кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Костенко Олександром Івановичем (позичальник) було укладено кредитний договір № К-Д 603 (арк.с.6).

Відповідно до умов договору банк зобов`язується надати позичальнику строковий кредит з кредитним лімітом в сумі 500 000,00 грн, в тому числі на наступні цілі: 480 050,00 грн на придбання основних засобів та поповнення обігових коштів; 19 950,00 грн на сплату винагороди за управління фінансовим інструментом у випадках та у порядку, передбачених п. 2.1.5, 2.2.12 договору.

Відповідно до пунктів 2.1.1 та 2.1.2 банк відкриває рахунки для обслуговування кредиту та надає кредит шляхом перерахування кредитних коштів.

Пунктом А3 договору встановлено термін повернення кредиту до 29.08.2020 року та визначено, що позичальник здійснює погашення кредиту та процентів ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі та в строки згідно з графіком платежів, що визначено додатком № 1 до договору. Сума щомісячного ануїтетного платежу = сума кредиту за договором*((1+процентна ставка за місяць) строк кредитування(міс.)*процентна ставка за місяць)/((1+процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс.)-1). Сума щомісячного платежу за % = (залишок заборгованості за кредитом*річна процентна ставка/кількість днів поточного року)* кількість днів в місяці, який передує сплаті ануїтетного платежу. Сума щомісячного платежу за основним боргом = сума щомісячного погашення кредиту-сума щомісячного платежу за %.

В п. 6.1 договору сторони передбачили, що цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами.

Положеннями п. 6.2 договору визначено, що останній у частині п. 4.4 цього договору набуває чинності з моменту підписання цього договору, в решті частин - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах, зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором.

Умовами п. 6.3 договору визначено, що він може були змінений або розірваний за ініціативою однієї зі сторін у встановленому законом та цим договором порядку.

Згідно п.2.2.2 договору позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом.

Пунктом А6 договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 23,88% річних. У випадку невиконання та/або неналежною виконання позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього договору, банк збільшує процентну ставку на 2% річних за кожен випадок невиконання та або неналежного виконання. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням підстави - порушення зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього договору, і дати початку нарахування підвищених процентів. За умови відновлення виконання позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього договору, позичальник за користування кредитом сплачує проценти у розмірі 23,88% річних. При цьому банк направляє письмове повідомлення позичальнику із зазначенням процентної ставки у розмірі 23,88% річних.

Пунктом А8 кредитного договору № К-Д 603 від 30.08.2018 року передбачено, що нарахування процентів та користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів факт/360). Якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день.

Відповідно до п. 5.8. кредитного договору № К-Д 603 від 30.08.2018 року, у випадку порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до судових органів, Позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000,00 грн. + 5% від суми встановленого у п. А.2 цього Договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Пунктом А10 договору встановлено, що позичальник щомісячно сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,99% від суми зазначеного у п. А2 договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Пунктом А11 передбачено, що позичальник сплачує банку винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 3,99% від суми встановленого у п. А2 договору ліміту. У випадку збільшення розміру ліміту позичальник додатково сплачує винагороду у розмірі 3,99% від суми збільшення ліміту. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати. Датою сплати є дата встановлення, а також дата збільшення ліміту по договору.

До матеріалів справи надано меморіальний ордер № АВ18І0831002SZ від 31.08.2018 (арк.с.172), з якого вбачається, що позивач перерахував на розрахунковий рахунок відповідача кредит у розмірі 480 050,00 грн.

До матеріалів справи відповідачем подані документі (квитанції та платіжні доручення, арк.с.102-113) на підтвердження виконання кредитного договору на умовах ануітенних платежів на суму 608 448,68 грн.

Відповідачем було долучено до матеріалів справи копію виписки по рахунку від 27.07.2020, яку останній отримав у позивача у період карантину. В якій вказано, що залишок по тілу кредиту становить 49 076,15 грн.

Позивачем було долучено до матеріалів справи дві виписки по рахунку відповідача:

- за період з 30.08.2018 по 21.08.2020 (арк.с.131);

- за період з 30.08.2018 по 15.11.2020 (арк.с.163).

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, та обставини справи, між сторонами виникли правовідносини за кредитним договором.

Позивач вказує про те, що відповідачу було надано кредит у розмірі 500 000 грн., але з такими доводами позивача суд не погоджується з огляду на таке.

Позивачем до матеріалів справи надано меморіальний ордер № АВ18І0831002SZ від 31.08.2018, відповідно до якого відповідачу було перераховано 480 050,00 грн.

Позивач вказує про те, що відповідачу також було видано як кредитні кошти суму у розмірі 19 950 грн., які відразу були перераховані на розрахунковий рахунок позивача як оплата послуг, передбачена пунктами 2.1.5 договору.

Відповідно до п. 2.1.5. кредитного договору Банк зобов`язується за дорученням Позичальника перераховувати необхідні суми зі сплати судових витрат, передбачених п.п. 2.2.13, 2.3.13, 5.8. цього Договору. Перерахування коштів зі сплати судових витрат здійснюється в національній валюті України. Зазначене доручення Позичальника не підлягає виконанню Банком лише у випадку пред`явлення Позичальником Банку документів, підтверджуючих сплату судових витрат за рахунок інших джерел.

Відповідно до п. 2.2.13 кредитного договору № К-Д 603 від 30.08.2018 року, у період дії цього Договору Позичальник зобов`язується щомісячно направляти не менше ніж 50% від загального обсягу надходжень від господарської діяльності на поточний рахунок у Банку.

Відповідно до п. 2.3.13 кредитного договору № К-Д 603 від 30.08.2018 року, за рахунок коштів, що направляються на погашення заборгованості Позичальника за цим Договором, Банк має право у першу чергу відшкодувати свої витрати/збитки, які виникли у зв`язку зі сплатою послуг, які надані або будуть надані у майбутньому в цілях реалізації прав Банку за Договорами застави, укладеними з метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором. До послуг, визначених у цьому пункті, належать: представництво інтересів Банку у суді і перед третіми особами та т.ін.

Зі змісту вищевказаних положень договору вбачається, що для сплати винагороди за управління фінансовим інструментом у сумі 19 950,00 грн повинні настати передбачені пунктами 2.1.5, 2.2.12 підстави.

Під час судового розгляду позивачем не було надано доказів існування підстав, передбачених п.п. 2.1.5, 2.2.12 кредитного договору, тому у позивача були відсутні підстави утримувати з відповідача суму 19 950,00 грн в якості винагороди банку за управління фінансовим інструментом.

Натомість матеріалами справи та зокрема меморіальним ордером від 30.08.2018 року підтверджується надання кредитних коштів відповідачу у розмірі 480 050,00 грн., а не у розмірі 500 000 грн. як про те зазначає позивач.

Тому розрахунки позивача, які здійснені виходячи з того, що відповідачу було надано кредит у сумі 500 000 грн. є невірними.

Щодо додаткових платежів, які передбачені умовами кредитного договору, зокрема пунктами А10, А11 суд зазначає таке.

Так, зі змісту пунктів А6, А10 та А11 кредитного договору вбачається, що Банк має право на отримання як процентів за користування кредитними коштами у розмірі 23,88% річних, так і за певних умов отримання додаткових платежів, а саме - винагороди за кредитне обслуговування у розмірі 0,99% від суми зазначеного у п. А2 ліміту у поточну дату сплати процентів, та винагороди за управління фінансовим інструментом у розмірі 3,99% від суми встановленого у п. А2 цього Договору ліміту.

З матеріалів справи, зокрема з розрахунку суми заборгованості, який надав позивач вбачається, що позивачем щомісячно нараховувалось до сплати 4 950,00 грн на підставі пунктів А10, А11 договору.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Судом при вирішенні цієї справи також враховується позиція, викладена у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року по справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Верховний Суд послався на вимоги статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також положення статті 3 Цивільного кодексу України, якою визначено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

Верховний Суд зазначив, що виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

З огляду на вказане, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у Постанові від 09.12.2019 року дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено в т.ч. частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів порушує публічний порядок, та не підлягають задоволенню.

Також судом під час розгляду цієї справи не встановлено будь-яких фактів надання позивачем послуг відповідачу, що виключає можливість стягнення коштів в розумінні п. А10 та А11 кредитного договору чи врахування цих коштів при розрахунку заборгованості Позичальника.

З огляду на викладене, нарахування щомісячної комісії у сумі 4 950,00 грн, є необґрунтованим, як з огляду на вимоги статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» так і з огляду на те, що послуги, вказані у пунктах А10 та А11 фактично відповідачу не надавались.

Щодо суми штрафу, який позивач нарахував на підставі пункту 5.8 договору

Відповідно до пункту 5.8 кредитного договору, у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, Позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1 000,00 грн. + 5% від суми встановленого у п. А.2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Під час дії кредитного договору, відповідач отримував від позивача виписку по рахунку від 27.07.2020 (а.с.150)

Зі змісту цієї виписки по вбачається, що залишок тілу кредиту на кінець періоду становить 49 076,15 грн.

Після отримання цієї виписки відповідачем було сплачено в погашення заборгованості за кредитним договором кошти у розмірі 32000 грн. відповідно до квитанції від 27.07.2020 року, та кошти у розмірі 10000 грн. відповідно до квитанції від 21.08.2020 року.

В той же час, в розрахунку, які були надані позивачем до позовної заяви (зі змінами та доповненнями), вказується, що розмірі тіла кредиту за тим же кредитним договором складає 187233,01 грн.

Позивачем були надані усні пояснення щодо причин, з яких позивачем було надано недостовірну інформацію відповідачу щодо суми заборгованості. Так, позивач вказав про те, що така ситуація склалась у зв`язку зі зміною банком програмного забезпечення на початку 2019.

Жодних доказів в підтвердження цих обставин позивач суду не надав.

Відтак, до подання позову позивач надавав відповідачу недостовірну інформацію про суму заборгованості за кредитом.

Крім того як вже встановлено судом, позивач не мав підстав для нарахування щомісячної комісії у сумі 4 950 грн.

Відповідно до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

З урахуванням висновків суду про відсутність підстав для стягнення винагороди за управління фінансовим інструментом, передбачених п. А10 та А11 договору, суд виходить з того, що під час дії кредитного договору дії позивача не можуть вважатися добросовісними, оскільки за наявності спеціалізованого програмного забезпечення для розрахунку сум до сплати за кредитним договором на умовах ануітетних платежів, банком надавалась позичальнику недостовірна інформація про стан розрахунків.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 26 000 грн. оскільки вина відповідача у тому, що справа була передана до суду відсутня.

Щодо доведення позивачем розміру заборгованості за кредитом та розміру процентів суд додатково вказує про таке.

Позивач не надав суду обґрунтований розрахунок суми заборгованості відповідача з урахуванням фактично наданої суми кредитних коштів у розмірі 480 050,00 грн. Також позивачем не надано розрахунку заборгованості відповідача з оплати процентів без врахування сум оплат за управління фінансовим інструментом, які передбачені п. А10 та А11 кредитного договору.

Натомість, відповідачем по справі було надано контррозрахунок заборгованості за кредитним, відповідно до якого здійснено розрахунок сум коштів, які належать до сплати зі ставкою сплати процентів за кредитним договором у розмірі 23,88% річних, на умовах сплати ануітетними платежами зі строком користування кредитними коштами 24 місяці.

Відповідно до вказаного розрахунку, сукупний обсяг платежів за кредитним договором складає 608 448,68 грн., а сума фактично сплачених коштів складала 568 143,00 грн. Різниця у сумі нарахованих та сплачених платежів відповідачем за кредитним договором, за фактично наданою сумою кредитних коштів у розмірі 480 050,00 грн. складає 40 305,68 грн.

Згідно статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд уважає, що докази, які надані відповідачем щодо суми заборгованості є більш вірогідними, ніж ті, які були надані позивачем.

05.04.2021 відповідачем було сплачено суму залишку заборгованості у розмірі 40 305,68 грн. що підтверджується квитанцією № 032810218 від 05.04.2021.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Тому у сумі 40 305,68 грн. провадження у справі слід закрити, а у іншій частині позову - відмовити.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому судовий збір у розмірі 2 890,99 грн слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Костенка Олександра Івановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11; ідентифікаційний код 14360080) заборгованості за кредитом у розмірі 40 305,68 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Судові витрати у розмірі 2 890,99 грн залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Оскільки Єдина судова інформаційно-телекомунікаційної система не почала функціонувати, відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи до господарського суду Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 19.04.2021

Суддя Я.С. Золотарьова