ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" квітня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/212/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.,

секретар судового засідання Петровій О.О.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Тодоров В.Д. (ордер серії ОД №451338 від 13.04.2021р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/212/21

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ПГС-Інвест" (49000, м.Дніпро, вул. Гоголя, буд.15-А, )

до відповідача виробничо-комерційної фірми "Кварц" (68000, Одеська область, м.Чорноморськ, село Малодолинське, вул. Паромна, б. 11-А, )

про стягнення 223 036,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

29.01.2021р. товариство з обмеженою відповідальністю "ПГС-Інвест" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до виробничо-комерційної фірми "Кварц", в якій просить суд стягнути з відповідача 223 036,62 грн. - заборгованості, у тому числі: 212 081,04 грн. - суму основної заборгованості, 7 512,94 грн. - інфляційних витрат та 3 442,64 грн. - 3% річних, а також суму судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.02.2021р. позовну заяву ТОВ "ПГС-Інвест" залишено без руху та встановлено позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

25.02.2021р. до Господарського суду Одеської області від товариства з обмеженою відповідальністю "ПГС-Інвест" надійшла заява, згідно якої позивач, на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, такі недоліки усунув.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.02.2021р. відкрито провадження у справі № 916/212/21, справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із призначенням розгляду справи по суті на "25" березня 2021р.

Судове засідання, призначене на "25" березня 2021р., не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Мостепаненко Ю.І. з 09.03.2021р. на лікарняному, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.03.2021р., враховуючи вихід судді Мостепаненко Ю.І. з лікарняного, призначено справу до розгляду по суті на "22" квітня 2021 р.

20.04.2021р. до Господарського суду Одеської області від відповідача надійшов відзив на позов (11024121/20), відповідно до якого останній просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування свої заперечень відповідач зазначає, що у ході виконання умов договору, який був укладений у спрощений спосіб, сторони узгодили зміну асортименту поставки, а саме позивач замовив додатково 1,3 т. бітумної емульсії та збільшив обсяги закупівлі суміші асфальтобетонної крупнозернистої до 289,9 т., яку відповідач передав ТОВ "ПГС-Інвест" згідно видаткової накладної №64 від 03.06.2020р. При цьому, відповідач зазначає, що ВКФ "Кварц" не відмовлявся та не відмовляється від виконання умов укладеного договору, та вказує, що позивач має можливість у будь-який час отримати замовлену продукцію та згоден внести зміни в укладений договір щодо асортименту та обсягу замовленої продукції.

Також, щодо листа позивача №23-06/20 від 23.06.2020р. про повернення надлишково перерахованих коштів, відповідач вважає, що не отримував надлишково перерахованих коштів, оскільки сторони домовились про вартість закупівлі у розмірі 900 612 грн., та саме ця сума була перерахована на рахунок відповідача.

В судовому засіданні 22.04.2021р. представник відповідача просив суд усно поновити строк для подання відзиву до суду та проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник позивача в судове засідання 22.04.2021р. не з`явився, однак подав до суду клопотання (вх.№11246/21), відповідно до якого просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з тим, що адвокат Галкін М.Г. перебуває на самоізоляції, оскільки контактував з особою, щодо якої лабораторно підтверджено інфікування COVID-19.

В судовому засіданні 22.04.2021р. судом було задоволено усне клопотання представника відповідача про поновлення строку для подання відзиву до суду. Також, судом було розглянуто клопотання ТОВ "ПГС-Інвест" про відкладення розгляду справи та відмовлено в його задоволенні, з огляду на те що, представником позивача до зазначеного клопотання не надано жодних доказів, підтверджуючих неможливість участі в судовому засіданні іншого представника юридичної особи або особи, що має повноваження на самопредставництво ТОВ "ПГС-Інвест" в порядку ч.3 ст.56 ГПК України, про що зазначено в протоколі судового засідання. При цьому, представник позивача не був позбавлений можливості звернутися до суду з клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відповідно до п.4 ст.197 ГПК України., про що останнього було повідомлено в ухвалах суду від 26.02.2021р. та 29.03.2021р.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, або без повідомлення причин неявки.

В судовому засіданні від 22.04.2021р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

02.06.2020р. ВКФ "Кварц" на виконання досягнутої із ТОВ «ПГС-Інвест» домовленості щодо поставки товару було виставлено останньому рахунок №12 для здійснення оплати за товар, а саме: суміш асфальтобетонна крупнозерниста, у кількості - 195,5 т, ціна без ПДВ - 375 360 грн.; Суміш асфальтобетонна дрібнозерниста, у кількості 183 т, ціна без ПДВ - 375 150 грн. Всього на загальну суму 900 612 грн.

На підставі виставленого відповідачем рахунку, ТОВ «ПГС-Інвест» було здійснено передплату на суму 900 612 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2958 від 03.06.2020р.

03.06.2020р. ВКФ "Кварц" було поставлено ТОВ «ПГС-Інвест» товар на загальну суму 688 530,96 грн., а саме: 1) суміш асфальтобетонна крупнозерниста, у кількості 289,9 т, ціна без ПДВ 556 608 грн.; 2) Бітумна емульсія дорожня, у кількості 1,3 т, ціна без ПДВ 17 167,80 грн. Всього на загальну суму 688 530,96 грн.

Актом звірки взаєморозрахунків за період з 30.01.2020р. - 26.06.2020р., підписаним обома сторонами та скріпленим печатками останніх, сторони узгодили, що заборгованість відповідача станом на 23.06.2020р. становить 212 081,04 грн.

З огляду на те що, відповідач передав товар на меншу суму, 23.06.2020р. позивачем було направлено ВКФ "Кварц" лист №23-06/20, в якому ТОВ «ПГС-Інвест» просив відповідача повернути надлишкові перераховані кошти у сумі 212 081,04 грн., сплачені за платіжним дорученням №2958 від 03.06.2020р. згідно рахунку №12 від 02.06.2020р.

Враховуючи зазначене, позивач і звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до виробничо-комерційної фірми "Кварц" про стягнення 212 081,04 грн. - суми основної заборгованості, 7 512,94 грн. - інфляційних витрат та 3 442,64 грн. - 3% річних.

Проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Так, за змістом ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2020р. ВКФ "Кварц" на виконання досягнутої із ТОВ «ПГС-Інвест» домовленості щодо поставки товару було виставлено останньому рахунок №12 для здійснення оплати за товар, а саме: суміш асфальтобетонна крупнозерниста, у кількості - 195,5 т, ціна без ПДВ - 375 360 грн.; Суміш асфальтобетонна дрібнозерниста, у кількості 183 т, ціна без ПДВ - 375 150 грн. Всього на загальну суму 900 612 грн.

На підставі виставленого відповідачем рахунку, ТОВ «ПГС-Інвест» було здійснено передплату на суму 900 612 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2958 від 03.06.2020р., із призначенням платежу: «оплата за суміш асфальтобетонну по рах.№12 від 02.06.2020р.».

03.06.2020р. ВКФ "Кварц" було поставлено ТОВ «ПГС-Інвест» товар на загальну суму 688 530,96 грн., а саме: 1) суміш асфальтобетонна крупнозерниста, у кількості 289,9 т, ціна без ПДВ 556 608 грн.; 2) Бітумна емульсія дорожня, у кількості 1,3 т, ціна без ПДВ 17 167,80 грн. - всього на загальну суму 688 530,96 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №64.

Зазначена видаткова накладна підписана від ВКФ "Кварц" - директором Рудяковим Є.С .

При цьому, актом звірки взаєморозрахунків за період з 30.01.2020р. - 26.06.2020р., підписаним обома сторонами та скріпленим печатками останніх, сторони узгодили, що заборгованість відповідача станом на 23.06.2020р. становить 212 081,04 грн.

З урахуванням вищевикладеного, а також приймаючи до уваги наявну в матеріалах справи видаткову накладну, суд доходить висновку, що між сторонами по справі було укладено договір поставки у спрощений спосіб, відповідно до якого ВКФ «Кварц», як постачальник, прийняв на себе обов`язок з поставки товару, а ТОВ "ПГС - Інвест", як покупець, обов`язок з прийняття товару та сплати його вартості. При цьому, сторонами не узгоджено строк поставки товару.

Отже, між сторонами виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору поставки.

У відповідності до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення щодо договору поставки містяться і у ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Водночас, вимогами ч.2 ст.712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а в силу вимог ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч.2 ст. 693 ЦК України, передбачено право покупця, у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплаченого товару або пред`явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно, тобто, або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Правова природа перерахованої суми, як попередньої оплати, визначається не лише її визначенням у платіжному документі та датою платежу, а також наявністю зустрічного зобов`язання контрагента по поставці товару на цю суму відповідно до умов договору. Так, реалізація покупцем права на вимогу про повернення суми попередньої оплати означає, що він відмовився від прийняття виконання неналежно виконаного зобов`язання. Отже, після пред`явлення покупцем на власний вибір продавцю вимоги про повернення сплачених коштів в якості передплати, зобов`язання останнього по поставці товару припиняється, проте у нього виникає грошове зобов`язання з повернення коштів.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, відповідач передав ТОВ «ПГС-Інвест» товар на меншу суму та в іншому асортименті, з огляду на що, 23.06.2020р. позивачем було направлено ВКФ "Кварц" лист №23-06/20, в якому ТОВ «ПГС-Інвест» просив відповідача повернути надлишкові перераховані кошти сплачені за платіжним дорученням №2958 від 03.06.2020р. згідно рахунку №12 від 02.06.2020р. в сумі 212 081,04 грн.

Зазначена вимога була направлена на електронну адресу відповідача - , при цьому факт отримання зазначеної вимоги не заперечується відповідачем у відзиві на позов.

Вищевикладене дає підстави стверджувати, що після отримання зазначеного листа у відповідача, в силу вимог ст. 530 та ст. 693 ЦК України, виникло зобов`язання повернути позивачу різницю суми попередньої оплати (900 612 грн.) від отриманого товару (688 530,96 грн.) в розмірі 212 081,04 грн., які були сплачені ТОВ «ПГС-Інвест», в якості попередньої оплати.

Однак, як встановлено судом, відповідач не повернув позивачу грошові кошти.

Щодо тверджень відповідача викладених, у відзиві на позов, що ВКФ "Кварц" не відмовлявся та не відмовляється від виконання умов укладеного між сторонами договору, у спрощений спосіб, та те, що позивач має можливість, у будь-який час отримати замовлену продукцію, із внесенням зміни в укладений договір щодо асортименту та обсягу замовленої продукції, то суд вказує наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 538 ЦК України, у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Зобов`язання відповідача, відповідно до положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, фактично виникло у ВКФ "Кварц" з дня пред`явлення позивачем до нього вимоги, який виходячи із суті зобов`язання сторін, є тим строком, після настання якого постачальник (продавець) усвідомлював протиправний характер неповернення різниці отриманої попередньої оплати. Таким чином, у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України та ч.2 ст. 530 ЦК України, тобто з 01 липня 2020 року

Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази листування чи перемовин між сторонами договору про поставку, укладеного у спрощений спосіб, які б підтверджували бажання щодо вчинення дій на його повне виконання з боку ВКФ "Кварц", починаючи з 04.06.2020р.

З врахуванням відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт повної поставки ВКФ "Кварц" позивачу товару на загальну суму 900 612 грн., визначеної в рахунку №12 від 02.06.2020р., приймаючи до уваги, що різницю від попередньої оплати, сплаченої позивачем та отриманим останнім товару - в розмірі 212 081,04 грн. не повернуто, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача зазначеної суми обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних за період з 01.07.2020р. по 14.01.2021р., у сумі 3 442,62 грн., вважає його вірним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Так, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат за період з 01.07.2020р. по 14.01.2021р. в розмірі 7 512,94 грн., встановив його помилковість, з огляду на допущення методологічної помилки, у визначені розмірів сукупних індексів інфляції, з огляду на що, судом, за допомогою системи "Ліга-Закон" здійснено власний розрахунок, згідно якого сума інфляційних витрат складає 6 195,38 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми інфляційних витрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 6 195,38 грн.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно п. 1 ст. 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає за доцільне частково задовольнити позовні вимоги зі стягненням з відповідача на користь позивача 2212 081,04 грн. - основної заборгованості, 3 442,62 грн. 3% річних та 6 195,38 грн. інфляційних витрат.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, судові витраті щодо сплати судового збору, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, в позовній заяві ТОВ «ПГС-Інвест» визначив попередній розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс та очікує понести - в загальній сумі - 10 000 грн., однак, доказів на підтвердження таких витрат до справи не подав, у зв`язку з чим дане питання буде вирішено судом після надання позивачем у встановлені строки таких доказів.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з виробничо-комерційної фірми "Кварц" (68000, Одеська область, м.Чорноморськ, село Малодолинське, вул. Паромна, б. 11-А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ПГС-Інвест" (49000, м.Дніпро, вул. Гоголя, буд.15-А, ) 212 081 (двісті дванадцять тисяч вісімдесят одну) грн. 04 коп. - основного боргу, 3 442 (три тисячі чотириста сорок дві) грн. 62 коп. - 3% річних, 6 195 (шість тисяч сто дев`яносто п`ять) грн. 38 коп. - інфляційних витрат та 3 325 (три тисячі триста двадцять п`ять) грн. 79 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено 23 квітня 2021 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко