ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" квітня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/14/21

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

при секретарі судового засідання Борисовій Н.В.

За участю представників сторін:

від позивача - Третьякова Я.Ю., довіреність № 271119-2, дата видачі : 15.01.21;

від відповідача - не з`явився.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Корпорація Гектар до відповідача Селянського (фермерського) господарства Імпульс про стягнення 133 020,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Корпорація Гектар звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до відповідача Селянського (фермерського) господарства Імпульс, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на користь позивача збитки за Договором відповідального зберігання №03/06/20-№3П3 від 03.06.2020 року у розмірі 133 020,00грн.

Ухвалою суду від 11.01.2021 року позовну заяву було залишено без руху.

18.02.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Корпорація Гектар звернулось до суду з заявою про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.02.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на « 11» березня 2021 р. о 11:15 год.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.03.2021р. було відкладено судове засідання на « 15» квітня 2021 р. о 10:00 год.

Відповідач - Селянського (фермерського) господарства Імпульс, в судові засідання, не забезпечив явку уповноваженого представника, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення відповідних ухвал на адресу відповідача.

Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідач Селянське (фермерське) господарство Імпульс відзив на позовну заяву не надав, свого права на захист не використав.

За приписами ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

15 квітня 2021р. судом після повернення з нарадчої кімнати в порядку ст. 240 ГПК України було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

03 червня 2020 року між ТОВ «КОРПОРАЦІЯ ГЕКТАР» (далі за текстом - «Позивач») та СФГ «ІМПУЛЬС» (далі за текстом «Відповідач») укладено Договір відповідального зберігання № 03/06/20-N9 ЗПЗ року (далі за текстом «Договір»),

Відповідно до умов Договору позивач надав товар Відповідачу тимчасово на зберігання Товар загальної вартості - 133020, 00 грн., а Відповідач прийняв та зобов`язаний тимчасово зберігати товар Позивача, на умовах та в порядку, визначених цим договором.

За умовами Договору Товар був переданий на Актом №1 приймання-передачі товару ( п.2.5, 2.7. Договору).

Відповідно до 3.3.1 Договору Позивач має право забрати Товар по своїй першій письмовій вимозі або після закінчення строку зберігання п. 3.1.3. Договору .

Відповідно до п. 5.1. Договору Договір діє до 30.11.2020 року від дати підписання сторонами.

Відповідно до п. 5.1 Договору якщо «Зберігай» по першій письмовій вимозі «Поклажодавця» не зможе в повному обсязі повернути Товар, то він зобов`язаний протягом 3-х банківських днів з дати отримання письмової вимоги про повернення Товару, перерахувати на поточний рахунок «Поклажодавця» компенсацію (вартість залишку Товару, який не може бути повернутий) по цінам, що вказуються в Додатку № 1 до цього Договору. З моменту надходження компенсації на рахунок «Поклажодавця» до «Зберігана» переходить право власності на оплачений «Зберігачем» залишок Товару.

Згідно з п. 5.2 Договору Збитки, завдані «Поклажодавцю» втратою (нестачею) або пошкодженням Товару, відшкодовуються «Зберігачем» на підставі ст. 951 ЦК України.

Відповідно до 5.4 Договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену даним Договором та нормами діючого в Україні законодавства.

Вартість переданого на зберігання товару встановлена сторонами безпосередньо у Акті прийому-передачі товару на відповідальне зберігання (який є невід`ємною частиною договору відповідального зберігання), відповідно до якого Позивач передав, а відповідач прийняв товар на зберігання.

Враховуючи строк передачі на зберігання спірного майна, а також виходячи з умов Договору Позивач має право забрати передане на зберігання майно від відповідача з 31.11.2020 року.

Позивач направив відповідачу письмову вимогу, вих.18/02-1 від 18.12.2020 року щодо викупу або повернення товару зі Зберігання згідно умов Договору.

Повторно 28.12.2020 року Позивач направив Відповідачу на електронну пошту та офіційно через поштове відділення «УКРПОШТА» поштове відправлення з вимогою надати відповідь щодо стану майна та компенсації збитків.

Станом на момент подання позову відповідач не передав майно належне позивачу за умовами Договору в строк передбачений п. 4.1. Договору, а тому Позивач має право отримати відшкодування вартості належному йому майна (збитки) від Відповідача згідно з вартістю відповідно до Акту № 1 до Договору відповідального зберігання в Додатку № 1.

З наведених підстав, Товариство з обмеженою відповідальністю Корпорація Гектар звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Селянського (фермерського) господарства Імпульс про стягнення 133 020,00 грн.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків:

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Положення ст.202 Цивільного кодексу України передбачають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.627, ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України).

Судом було встановлено, що 03 червня 2020 року між ТОВ «КОРПОРАЦІЯ ГЕКТАР» (далі за текстом - «Позивач») та СФГ «ІМПУЛЬС» (далі за текстом «Відповідач») укладено Договір відповідального зберігання № 03/06/20-N9 ЗПЗ року (далі за текстом «Договір»),

Відповідно до умов Договору позивач надав товар Відповідачу тимчасово на зберігання Товар загальної вартості - 133020, 00грн., а Відповідач прийняв та зобов`язаний тимчасово зберігати товар Позивача, на умовах та в порядку, визначених цим договором.

За умовами Договору Товар був переданий на Актом №1 приймання-передачі товару ( п.2.5, 2.7. Договору).

Відповідно до 3.3.1 Договору Позивач має право забрати Товар по своїй першій письмовій вимозі або після закінчення строку зберігання п. 3.1.3. Договору .

Відповідно до п. 5.1. Договору Договір діє до 30.11.2020 року від дати підписання сторонами.

Відповідно до п. 5.1 Договору якщо «Зберігай» по першій письмовій вимозі «Поклажодавця» не зможе в повному обсязі повернути Товар, то він зобов`язаний протягом 3-х банківських днів з дати отримання письмової вимоги про повернення Товару, перерахувати на поточний рахунок «Поклажодавця» компенсацію (вартість залишку Товару, який не може бути повернутий) по цінам, що вказуються в Додатку № 1 до цього Договору. З моменту надходження компенсації на рахунок «Поклажодавця» до «Зберігана» переходить право власності на оплачений «Зберігачем» залишок Товару.

Згідно з п. 5.2 Договору Збитки, завдані «Поклажодавцю» втратою (нестачею) або пошкодженням Товару, відшкодовуються «Зберігачем» на підставі ст. 951 ЦК України.

Відповідно до 5.4 Договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену даним Договором та нормами діючого в Україні законодавства.

Вартість переданого на зберігання товару встановлена сторонами безпосередньо у Акті прийому-передачі товару на відповідальне зберігання (який є невід`ємною частиною договору відповідального зберігання), відповідно до якого Позивач передав, а відповідач прийняв товар на зберігання.

Враховуючи строк передачі на зберігання спірного майна, а також виходячи з умов Договору Позивач має право забрати передане на зберігання майно від відповідача з 31.11.2020 року.

Позивач направив відповідачу письмову вимогу, вих.18/02-1 від 18.12.2020 року щодо викупу або повернення товару зі Зберігання згідно умов Договору.

Повторно 28.12.2020 року Позивач направив Відповідачу на електронну пошту та офіційно через поштове відділення «УКРПОШТА» поштове відправлення з вимогою надати відповідь щодо стану майна та компенсації збитків.

Однак, вказані вимоги залишились без відповіді.

Згідно із приписами ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ч.1 ст.936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

За ч. 1 ст. 938 ЦК України, зберігай зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

З урахуванням ч.1 ст.942 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі

Згідно з ст. 944 ЦК України, зберігай не має права без згоди Поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

В силует. 948 ЦК України, Поклажодавець має право забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 949 ЦК України, зберігай зобов`язаний повернути Поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до статті 224 ГК України зазначається, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управненз сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Аналогічні по своїй суті положення стосовно збитків містяться у ст. 22 ЦК України.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства (ст. 225 ГК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 951 ЦК України передбачено, що збитки, завдані Поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у раз втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Відповідно до ч.1 ст.225 Господарського кодексу України збитками, зокрема є: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для притягнення особи до господарсько-правової відповідальності у вигляді відшкодування завданих збитків потрібна наявність складу відповідного господарського правопорушення, в т.ч.: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів відповідальність не настає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись нормами зазначеного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано, в судові засідання представник відповідача не з`являвся хоча заздалегідь повідомлявся про дату час та місце судового засідання.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, за подання позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 86, 130, 165, 175, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Корпорація Гектар до відповідача Селянського (фермерського) господарства Імпульс про стягнення 133 020,00 грн. задовольнити.

2.Стягнути Селянського (фермерського) господарства Імпульс (67324, Одеська область, Березівський район, с. Розквіт, вул. Центральна, 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Корпорація Гектар (56465, Миколаївська область, Доманівський район, с. Олександрівка, Олександрівська с/р., провулок Тихий, 14; ) збитки за Договором відповідального зберігання №03/06/20-№ЗПЗ від 03.06.2020р. у розмірі 133 020,00 грн. /сто тридцять три тисячі двадцять гривень, 00 копійок/ та витрати на сплату судового збору в сумі 2 102 /дві тисячі сто дві / грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України

Повний текст складено 20 квітня 2021 р.

Суддя С.Ф. Гут