ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2021 р. Справа №914/1534/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Бонк Т.Б.,

суддів Бойко С.М.,

Якімець Г.Г.

розглянувши в порядку письмового позовного провадження без повідомлення сторін

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Проф-Буд-Сервіс», б/н від 30.10.2020 (вх. № апеляційного суду 01-05/3134/20, 01-05/3141/20 від 04.11.2020)

на рішення Господарського суду Львівської області від 24 вересня 2020 року (суддя Мазовіта А.Б., повний текст рішення складено 29.09.2020, м. Львів)

у справі №914/1534/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОФ-БУД-СЕРВІС, м. Львів

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Патона 2/6, м. Львів

про стягнення 46 012,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Розгляд справи та вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами. Судове засідання не проводилось. Учасники провадження не викликались.

Фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2020, у складі колегії суддів: головуючого судді (судді - доповідача) Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М. та Якімець Г.Г. відкрито апеляційне провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до оголошення на офіційному веб-сайті Західного апеляційного господарського суду, 25.09.2020 судом тимчасово припинено відправку поштової кореспонденції у зв`язку із відсутністю достатнього фінансування.

Ухвалу суду від 04.11.2020 учасникам провадження надіслано на електронні адреси, які, зокрема, учасниками справи зазначено при поданні позовної заяви та апеляційної скарги.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).

Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У червні 2020року ТОВ «ПРОФ-БУД-СЕРВІС» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ОСББ «Патона 2/6» про стягнення 46 012,81 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 23.06.2019 сторони уклали договір №02-06/19 про надання послуг, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу послуги з управлінського, бухгалтерського, комп`ютерного обслуговування та юридичного супроводу, оплата за які становить 20% від загальної суми нарахованих коштів за утримання будинку мешканцями ОСББ «Патона 2/6» до 20 числа наступного календарного місяця за звітним. Позивач вказує, що відповідач надані послуги оплатив частково, у зв`язку з чим його борг за період з 01.07.2019 по 20.06.2020 становить 44 670,00грн. За порушення строків оплати наданих послуг на підставі ст.625 ЦК України позивач здійснив нарахування 695,17грн інфляційних втрат та 647,44грн 3%річних та звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Господарського суду Господарського суду Львівської області від 24 вересня 2020 року у справі №914/1534/20 відмовлено у задоволенні позову.

При прийнятті рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що для підтвердження обсягу та вартості наданих за договором послуг сторони застосовували первинні бухгалтерські документи у вигляді актів наданих послуг, які підписувалися уповноваженим представниками сторін, та рахунків на оплату. Дослідивши надані відповідачем акти наданих послуг та рахунки-фактури на оплату послуг, суд вказав, що належними та допустимими доказами підтверджено надання позивачем відповідачу послуг на загальну суму 14 352,64 грн, яка в подальшому відповідачем була сплачена, однак, належних та допустимих доказів на підтвердження надання відповідачу послуг на суму 44 670,20 грн позивачем не долучено. При цьому, відповідач заперечував факт надання послуг на вищевказану суму, як і факт оформлення первинних документів на таку суму. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності у відповідача обов`язку сплатити йому 44 670,20грн основного боргу, а відтак вимоги про стягнення 3%річних та інфляційних втрат є безпідставними.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, нез`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення, прийняти нове, яким позов задоволити.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, зокрема, що обов`язок замовника оплатити надані послуги пов`язаний саме з фактом їх надання виконавцем, а не за фактом передачі послуг на підставі акта. Вважає, що надані відповідачем 4 акти наданих послуг не можуть свідчити про «звичайність» господарської практики між сторонами, умовами договору не передбачено, що для підтвердження витрат необхідно складати саме акти виконаних робіт. Зазначає, що наявність господарських відносин сторін підтверджується також наданою відповідачем фінансовою звітністю мікропідприємства за 2019рік, згідно з якою дохід підприємства становить 124 700,00грн, 20% з яких - 24 940грн. Як на підтвердження фактичного надання відповідачу послуг на підставі договору від 23.06.219 скаржник долучив до апеляційної скарги копії документів, у підготовці та організації виконання яких він брав участь, зокрема, договір №01 від 11.09.2020 щодо виконання ремонту бруківки, додаткову угоду до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №56919 від 27.09.2019 з додатками (заяву -приєднання від 27.09.2019, паспорт точки розподілу електричної енергії, відомості про розрахункові засоби обліку, порядок участі споживача в графіках обмеження електропостачання та графіках аварійних відключень, акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, однолінійну схему електропостачання, порядок розрахунку витрат в мережі електроспоживача, відомості про розрахункові засоби обліку активної електричної енергії субспоживачів), договір поруки №56919 від 27.09.2019), лист ОСББ «Патона2/6» начальнику відділу соцзахисту Залізничного району ЛМР від 22.10.2019, договір №РАП 212/06/2019 про аварійне обслуговування систем центрального опалення, каналізації, водопостачання, внутрішніх будинкових електромереж, електрощитових та систем внутрішнього освітлення від 01.10.2019, повідомлення ОСББ «Патона 2/6» від 12.08.2019 (№04 директору ТОВ «КІ Медіа», №05 «Київські телекомунікаційні мережі», №08 ТОВ «Воля -Кабель», №06 ПП «Гладіатор ІН», №07 ТОВ «Фрінет»), звернення ОСББ «Патона 2/6» від 19.07.2019 №02 заступника начальника з комерційного обліку ЛМЕМ, акт звірки розрахунків між ПАТ «Львівобленерго» та ОСББ «Патона 2/6», акт №ПФ200339 здачі-приймання робіт між ОСББ «Патона 2/6» та ТОВ «Спецавтотранс-Львів», звернення ОСББ «Патона 2/6» в.о. директору ЛКП «Залізничнетеплоенерго». Також апелянт додав до апеляційної скарги заключні виписки по рахунках відповідача на підтвердження факту сплати мешканцями будинку на вул.Патона,2/6 послуг з утримання будинку.

До апеляційної скарги скаржник додав копії вищевказаних договору №01 від 11.09.2020 щодо виконання ремонту бруківки, додаткову угоду до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №56919 від 27.09.2019 з додатками, листа ОСББ «Патона2/6» начальнику відділу соцзахисту Залізничного району ЛМР від 22.10.2019, договору №РАП 212/06/2019 про аварійне обслуговування систем центрального опалення, каналізації, водопостачання, внутрішніх будинкових електромереж, електрощитових та систем внутрішнього освітлення від 01.10.2019, повідомлення ОСББ «Патона 2/6» від 12.08.2019 (№04 директору ТОВ «КІ Медіа», №05 «Київські телекомунікаційні мережі», №08 ТОВ «Воля -Кабель», №06 ПП «Гладіатор ІН», №07 ТОВ «Фрінет»), звернення ОСББ «Патона 2/6» від 19.07.2019 №02 заступника начальника з комерційного обліку ЛМЕМ, акту звірки розрахунків між ПАТ «Львівобленерго» та ОСББ «Патона 2/6», акту №ПФ200339 здачі-приймання робіт між ОСББ «Патона 2/6» та ТОВ «Спецавтотранс-Львів», звернення ОСББ «Патона 2/6» в.о. директору ЛКП «Залізничнетеплоенерго», заключних виписки по рахунках відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.

Відповідач вказує, зокрема, що позивач не надав жодних належних доказів на підтвердження надання відповідачу послуг на суму 44 670,20грн, не надав розрахунку основного боргу та доказів на підтвердження його утворення. З умов укладеного сторонами договору не можливо встановити ціну договору та розмір щомісячного платежу. Зазначає, що на підставі договору №02-06/19 позивач виставив відповідачу 4 рахунки від 13.12.2019 за послуги надані протягом серпня-листопада 2019року, які оплачені відповідачем в повному обсязі. Щодо долучених скаржником додатків до апеляційної скарги відповідач зазначив, що з їх змісту не вбачається, що позивач брав участь в їх отриманні чи підготовці, оскільки у цих документах проставлені печатки ОСББ «Патона 2/6».

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача.

Ухвалою від 01.02.2021 справу №914/1534/20 призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

23.06.2019 ОСББ «Патона 2/6» (замовник) та ТОВ «ПРОФ-БУД-СЕРВІС» (виконавець) уклали договір №02-06/19 про надання послуг, відповідно до п.1 якого виконавець надає послуги управлінського обслуговування, бухгалтерського обслуговування, юридичного супроводу, комп`ютерних послуг та інших робіт, які не передбачені чим договором згідно з актом виконаних робіт, а замовник зобов`язувався оплачувати надані послуги у встановлені терміни відповідно до додатку №1.

Згідно з п. 3.1 договору виконавець отримує плату за послуги, які надаються замовнику шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця відповідно до додатку №1.

Оплата за надані послуги перераховуються до 20 числа наступного календарного місяця за звітним (п.3.2 договору).

Відповідно до п.3.3 оплата за додаткові послуги, не передбачені цим договором, проводиться згідно з актом виконаних робіт.

В додатку №1 до договору сторони передбачили, що оплата проводиться у розмірі 20% від загальної суми нарахованих коштів за утримання будинку мешканцям ОСББ «Патона 2/6». Виконавець проводить перерахунок коштів до 20 числа наступного місяця.

В матеріалах справи наявні підписані представниками обох сторін акти наданих послуг на підставі договору №02-06/19 від 23.06.2019 на загальну суму 14 352,64 грн:

-акт №1 від 13.12.2019 за послуги, надані у серпні 2019року, на суму 2 749,61 грн,

-акт№2 від 13.12.2019 за послуги, надані у вересні 2019року, на суму 2 749,61 грн,

-акт №3 від 13.12.2019 за послуги, надані у жовтні 2019року, на суму 4 426,71 грн,

-акт №4 від 13.12.2019, за послуги, надані у листопаді 2019, на суму 4 426,71 грн.

Для здійснення оплати позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру №01 від 13.12.2019 на оплату послуг за серпень 2019року у розмірі 2 749,61 грн, рахунок-фактуру №02 від 13.12.2019 на оплату послуг за вересень 2019року у розмірі 2 749,61 грн, рахунок-фактуру №03 від 13.12.2019 на оплату послуг за жовтень 2019року у розмірі 4 426,71 грн, рахунок-фактуру №04 від 13.12.2019 на оплату послуг за листопаді 2019року у розмірі 4 426,71 грн.

Відповідач оплатив вартість послуг у розмірі 14 352,64 грн, що підтверджується платіжними дорученнями:

- №54 від 18.12.2019 на суму 2 749,61 грн з призначенням платежу «оплата за надані у серпні 2019року послуги згідно з договором №02-06/19 від 23.06.2019»,

- №55 від 18.12.2019 на суму 2 749,61 грн з призначенням платежу «оплата за надані у вересні 2019року послуги згідно з договором №02-06/19 від 23.06.2019»,

-№60 від 03.01.2020 на суму 4 426,71 грн з призначенням платежу «оплата за надані у жовтні 2019року послуги згідно з договором №02-06/19 від 23.06.2019»,

-№60 від 28.01.2020 на суму 4 426,71 грн з призначенням платежу «оплата за надані у листопаді 2019року послуги згідно з договором №02-06/19 від 23.06.2019».

Як вбачається з викладеного у позовній заяві розрахунку позовних вимог, позивач визначив щомісячний платіж за надані послуги в сумі 4 918,57грн і з урахуванням цієї суми та проведених вищевказаних відповідачем оплат заявив до стягнення 44 670,00грн загальної вартості наданих протягом червня 2019року по квітень 2020року послуг. За порушення строків оплати наданих послуг на підставі ст.625 ЦК України позивач здійснив нарахування 695,17грн інфляційних втрат та 647,44грн 3%річних та звернувся до суду з вказаним позовом (розрахунок позивач провів з урахуванням щомісячної вартості наданих послуг - 4 918,57грн, визначивши періоди нарахування щодо кожного місяця окремо, наприклад за надані у грудні 2019 року послуги позивач нарахував за період з 21.02.2020 по 23.06.2020 - 50,13грн 3%відсотків річних та 94грн інфляційних втрат).

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору №02-06/19 від 23.06.2019, за яким позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу послуги управлінського обслуговування, бухгалтерського обслуговування, юридичного супроводу, комп`ютерних послуг та інших робіт, які не передбачені чим договором згідно з актом виконаних робіт, а замовник зобов`язувався оплачувати надані послуги у встановлені терміни відповідно до додатку №1.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 5 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї зі сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (ч. ч. 1, 2 ст. 632 ЦК України).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

Позивач стверджує, що відповідно до умов договору відповідачу за період з липня 2019 по червень 2020 включно (щомісячний платіж на суму 4 918,57 грн) було надано послуги на загальну суму 59 022,84 грн, з яких відповідач частково і несвоєчасно оплатив лише 14 352,64 грн, у зв`язку з чим визначив борг відповідача в сумі 44 670,20 грн.

Як вірно встановив суд першої інстанції, умовами укладеного сторонами договору не визначено загальної або щомісячної вартості послуг в грошовому виразі, натомість, додатком №1 встановлено, що оплата за надані послуги буде проводитися у розмірі 20% від загальної суми нарахованих коштів за утримання будинку мешканцям ОСББ «Патона 2/6».

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору №02-06/19 від 23.06.2019 сторони погодили та підписали між собою акти наданих послуг на загальну суму 14 352,64 грн (акт №1 від 13.12.2019 за послуги, надані у серпні 2019року, на суму 2 749,61 грн, акт№2 від 13.12.2019 за послуги, надані у вересні 2019року, на суму 2 749,61 грн, акт №3 від 13.12.2019 за послуги, надані у жовтні 2019року, на суму 4 426,71 грн, акт №4 від 13.12.2019, за послуги, надані у листопаді 2019, на суму 4 426,71 грн).

На підставі вказаних актів позивач виставив відповідачу рахунки фактури, які відповідач оплатив в повному обсязі.

У зв`язку з чим суд вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що для підтвердження обсягу та вартості наданих за договором послуг сторони застосовували первинні бухгалтерські документи у вигляді актів наданих послуг, які підписувалися уповноваженим представниками сторін, та рахунків на оплату. Посилання скаржника на те, що акти виконаних робіт складаються лише у тому випадку, якщо надавались додаткові послуги, апеляційний суд відхиляє як безпідставні, оскільки зі змісту підписаних сторонами актів за серпень-листопад 2019року не вбачається, що такі складені на підтвердження виконання додаткових робіт за договором. Позивач не подав будь-яких доказів того, що він визначав вартість наданих послуг, здійснюючи їх розрахунок відповідно до передбаченого додатком№1 порядку на підставі загальної суми нарахованих коштів за утримання будинку мешканцям ОСББ «Патона 2/6».

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зі змісту умов укладеного сторонами договору вбачається, що зобов`язанню замовника оплатити надані виконавцем послуги/роботи кореспондує обов`язок виконавця надати такі послуги належним чином та відповідно до передбачених договором умов..

Отже, звернувшись до суду з вимогою про стягнення з відповідача вартості наданих послуг, позивач перш за все зобов`язаний довести обставини виконання передбачених договором робіт, надавши суду належні та допустимі докази на підтвердження їх виконання.

Згідно з частинами 1, 2, 3, 4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною 2 статті 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

За змістом частин 2, 8 статті 80 ГПК України позивач повинен подати суду відповідні докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з вимогами частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Разом з цим докази, які подаються до господарського суду, підлягають оцінці відповідно до статті 86 ГПК України, за якою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі 915/641/18, від 13.01.2020 у справі № 908/510/19.

Разом з тим, позивач під час розгляду справи судом першої інстанції не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження надання відповідачу послуг на суму 44 670,20 грн.

Докази, які, за твердженнями скаржника, підтверджують фактичне надання відповідачу послуг на підставі договору від 23.06.2019, скаржник долучив до апеляційної скарги, зокрема, копії договору №01 від 11.09.2020 щодо виконання ремонту бруківки, додаткову угоду до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №56919 від 27.09.2019 з додатками, листа ОСББ «Патона2/6» начальнику відділу соцзахисту Залізничного району ЛМР від 22.10.2019, договору №РАП 212/06/2019 про аварійне обслуговування систем центрального опалення, каналізації, водопостачання, внутрішніх будинкових електромереж, електрощитових та систем внутрішнього освітлення від 01.10.2019, повідомлення ОСББ «Патона 2/6» від 12.08.2019 (№04 директору ТОВ «КІ Медіа», №05 «Київські телекомунікаційні мережі», №08 ТОВ «Воля -Кабель», №06 ПП «Гладіатор ІН», №07 ТОВ «Фрінет»), звернення ОСББ «Патона 2/6» від 19.07.2019 №02 заступника начальника з комерційного обліку ЛМЕМ, акту звірки розрахунків між ПАТ «Львівобленерго» та ОСББ «Патона 2/6», акту №ПФ200339 здачі-приймання робіт між ОСББ «Патона 2/6» та ТОВ «Спецавтотранс-Львів», звернення ОСББ «Патона 2/6» в.о. директору ЛКП «Залізничнетеплоенерго», заключних виписки по рахунках відповідача.

Разом з тим, відповідно до частин 1,3 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тобто, обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу України покладається саме на скаржника, а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність.

Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі №909/965/16 єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - позивача).

Однак, долучаючи до апеляційної скарги вищевказані документи, скаржник не навів жодних доводів та не подав доказів на підтвердження неможливості подання таких доказів під час розгляду справи судом першої інстанції.

З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційного суду не приймає та не надає оцінку доданим до апеляційної скарги доказам.

Право на справедливий суд встановлено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, відповідно до пункту 1 цієї статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, у рішенні у справі «Руіз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain, заява № 12952/87, від 23 червня 1993 року, п. 63) ЄСПЛ зазначив, що принцип рівності сторін (рівних процесуальних можливостей) є одним з проявів справедливого розгляду, який включає фундаментальне право на змагальність розгляду. Зокрема, кожна сторона вправі знати про доводи та докази, представлені іншою стороною, та мати дієву можливість коментувати їх.

У рішенні у справі «Вержбицький проти Польщі» (Wierzbicki v. Poland, заява № 24541/94, від 18 червня 2002, п. 39) ЄСПЛ, посилаючись на рішення у справі «Домбо Бехер проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands, заява № 14448/88, п. 33), наголосив, що стосовно судового процесу, який стосується протилежних приватних інтересів, принцип рівності сторін передбачає, що кожній стороні забезпечується достатня можливість представити свою позицію - включаючи докази - з дотриманням вимог, які не ставлять сторону в невигідне становище по відношенню до опонента.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявності у відповідача обов`язку сплатити йому 44 670,20грн вартості за надані на підставі договору №02-06/19 від 23.06.2019 послуги, а відтак і про відсутність підстав для стягнення 695,17 грн інфляційних втрат та 647,44 грн 3% річних.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2020 у справі №914/1534/20 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269,271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Проф-Буд-Сервіс», б/н від 30.10.2020 (вх. № апеляційного суду 01-05/3134/20, 01-05/3141/20 від 04.11.2020) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 24.09.2020 у справі №914/1534/20 - без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строки та в порядку, визначені статтями 286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Судді С.М. Бойко

Г.Г. Якімець