УХВАЛА

19 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 916/1918/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С. І. Субботіна НАН України"

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 у справі

за позовом Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С. І. Субботіна НАН України"

до Фізико-хімічного інституту захисту навколишнього середовища і людини МОН України та НАН України

про стягнення 955 190,64 грн,

ВСТАНОВИВ:

31.03.2021 до Касаційного господарського суду надійшла касаційна скарга Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С. І. Субботіна НАН України" на рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 у справі № 916/1918/20.

За результатами перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі № 916/1918/20 і в обґрунтування цієї відмови зазначає про таке.

За змістом пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною п`ятою статті 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини сьомої зазначеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 установлено у розмірі 2 270,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у даній справі є стягнення 955 190,64 грн, що менше ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 500 = 1 135 000,00 грн), а тому у розумінні ГПК України оскаржувані рішення у справі № 916/1918/20 не підлягає касаційному оскарженню.

В касаційній скарзі Державна установа "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С. І. Субботіна НАН України" зазначає, що в даному випадку судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскаржуються з підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Касаційний господарський суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила, й необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".

Твердження заявника, що питання права, яке є предметом розгляду у цій справі, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки існують три постанови касаційної інстанції із суперечливими висновками у цьому питанні, а скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними рішеннями, в іншій справі є безпідставними з огляду на те, що у поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи. Посилання скаржника на справи № 12/17-3778-2011 та № 916/3644/13 між тими ж сторонами, як на існування різної судової практики з суперечливими позиціями є також безпідставними, оскільки у цих справах різні предмети та підстави позову.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що випадок можливості касаційного оскарження, передбачений підпунктом "б" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України обумовлює наявність розгляду іншої справи, в якій сторона позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями. Водночас скаржник не зазначає про існування такої іншої справи, а посилається на вищевказані справи між тими ж сторонами, в яких ухвалені рішення касаційного суду, які є остаточними і оскарженню не підлягають.

Дослідивши зміст касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, колегія суддів зауважує, що саме лише вказівка на те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, з огляду на витрати ним бюджетних коштів на утримання майна, без належного такого обґрунтування не може бути визнана судом підставою, що підпадає під дію підпункту "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Розглянувши наведені скаржником доводи в обґрунтування наявності правових підстав для розгляду цієї справи у касаційному порядку, Суд вважає їх необґрунтованими.

Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень судів попередніх інстанцій тільки через те, що такі рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконними, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С. І. Субботіна НАН України" немає.

Подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, тому суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі і відмовляє у такому відкритті, оскільки цю скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної установи "Відділення гідроакустики інституту геофізики ім. С. І. Субботіна НАН України" на рішення Господарського суду Одеської області від 18.11.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 у справі № 916/1918/20.

2. Матеріали касаційної скарги на 31 (тридцяти одному) аркушах, у тому числі платіжне доручення від 11.03.2021 № 89, повернути скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ