СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р. Справа № 917/1405/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А. , суддя Ільїн О.В.

за участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.

за участю представників учасників справи:

позивача - не з`явився

відповідача Скорина Є.І.

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ", м. Черкаси (вх.№755 П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 22.12.2020 у справі № 917/1405/20, повний текст якого складено та підписано у приміщенні господарського суду Полтавської області 22.12.2020 суддею В.В. Паламарчук

за позовом ТОВ "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ", м. Черкаси

до Головного управління ДФС у Полтавській області, м. Полтава,

про стягнення 14914,75 грн. заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області про стягнення 14914,75 грн. заборгованості за спожитий природний газ у грудні 2019 згідно договору №С/20-19 від 04.01.2019р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.12.2020 у справі № 917/1405/20 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

ТОВ "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ" із зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду, скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 22.12.2020 у справі № 917/1405/20 та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ" задовольнити у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було встановлено, що апелянтом не надано належних доказів направлення спірного акту приймання-передачі природного газу за грудень 2019 року № РН- 005936 від 31.12.2019, а саме в скрін-шоті електронної пошти, наданому суду вказано електронну адресу , а не електронну пошту, зазначену в договорі постачання природного газу № С/20-19 від 04.01.2019, а саме - . Проте, апелянт зазначає, що все листування шляхом електронного зв`язку здійснювалось саме з електронної пошти - . З метою підтвердження зазначеного апелянт до суду апеляційної інстанції надав листування протягом дії договору, з якого вбачається, що всупереч умовам договору, відповідач направляв всі документи, включаючи додаткові угоди на підписання, заявки щодо планового споживання природного газу саме з електронної пошти, вказаної на скрін-шоті направлення спірного акту.

Крім того, апелянтом з метою підтвердження повноважень особи із доменним іменем, з яким апелянт здійснював електронне листування, надано до суду апеляційної інстанції скрін-шот з офіційного сайту держаних закупівель прозоро, де зазначена дана електронна пошта контактної особи, залученої в проведенні державних закупівель, а саме - Панасенко Любов Василівна, яка займає посаду начальника відділу інфраструктури Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області відповідно до інформації, зазначеної на офіційному сайті Головного управління ДФС в Полтавській області за наступним посиланням http://POLTAVA/SFS/GOV/UA/DFS-U-REGIONI/ROBOTA-Z-PERSONALOM/PROOCHISCHENNYA/PRINT- 173707.HTML. Даний факт , НА ДУМКУ АПЕЛЯНТА, підтверджує, що вказана особа відноситься до структурного підрозділу Головного Управління ДФС в Полтавській області.

Стосовно спірного акту приймання-передачі природного газу № РН-0005936 від 31.12.2019, судом першої інстанції вказано, що останній не підтверджує зазначену в ньому господарську операцію, оскільки відсутня можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідної господарської операції, в свою чергу, апелянт зазначає, про наявність двох актів приймання-передачі природного газу № РН-0005423 від 24.12.2019 на загальну кількість - 3,2 тис.м.куб. та № РН-0005936 від 31.12.2019 на загальну кількість - 1,428 тис.м.куб., направлених на тотожну електронну пошту, проте з невідомих для апелянта причин, один з даних актів, був визнаний та сплачений відповідачем та не викликав сумніву ні у відповідача, ні у суду тершої інстанції про відсутність доказів отримання даного акту саме на ту електронну пошту, яка за (думкою суду першої інстанції не відноситься до відповідача. Крім того, протягом дії договору наявний акт приймання-передачі природного газу за лютий 2019 року, що оформлений таким же чином, що і акт за грудень 2019 року, проте не викликав сумніву.

Таким чином, апелянт вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, крім того, висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, на думку апелянта, не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 у справі № 917/1405/20, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 13.04.2021.

25.03.2021 від представника Головного управління ДФС у Полтавській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

В судове засідання 13.04.2021 представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання.

Натомість, позивач звернувся до апеляційного суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю явки його представника в судове засідання в режимі відео конференції, що обумовлено станом здоров`я представника апелянта.

Розглянувши заявлене клопотання, колегія суддів вирішила у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовити, оскільки воно є необґрунтованим. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство не обмежує сторін певним колом осіб, які можуть представляти його в суді, а тому заявник клопотання, у разі його бажання бути присутніми у судовому засіданні, повинний був направити іншого представника.

Крім того, відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначеного представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 січня 2019 року між ТОВ "Енергогазрезерв" (постачальник, позивач у справі) та Головним управлінням ДФС у Полтавській області (споживач, відповідач у справі) укладено договір № С/20-19 на постачання природного газу (далі за текстом - договір), у відповідності до умов якого постачальник зобов`язується постачати Споживачу у 2019 р. у терміни, в порядку та на умовах визначених договором, природний газ, згідно коду за ДК 021:2015-09120000-6 (природній газ) в обсягах і порядку, передбачених даним договором, а Споживач зобов`язується прийняти газ та оплатити Постачальнику його вартість у розмірах, строки, порядку та на умовах, передбачених даним договором (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору встановлено, що постачальник передає споживачу газ в обсягах 29500 куб. м., у тому числі по місяцях: січень 6,4; лютий 5,7; березень 3,5; квітень 1,8; жовтень 1,2; листопад 4,7; грудень 6,2 (тис.куб. метрів). Вказаний пункт договору змінювався сторонами при підписанні додаткових угод №1/37-03 від 05.02.2019 (а.с. -62), №3 від 19.06.2019 (а.с. -64) та №7/320 від 27.12.2019 (а.с. -68) в якій сторони погодили п.1.2 договору викласти в новій редакції: постачальник передає споживачу газ в обсягах 180933 куб. м., у тому числі в по місяцях: січень 5,7; лютий 4,4; березень 3,9.

Згідно п. 2.1 договору загальна сума даного договору складає 324203,82 грн. в т.ч. ПДВ 54033,97 грн.

Додатковою угодою №7/320 від 27.12.2019 сторони виклали п. 2.1 в наступній редакції: загальна вартість даного договору складає 153931,60 грн. в т.ч. ПДВ 25655,27 грн.

Згідно п. 2.2 в редакції додаткової угоди №3 від 19.06.2019 (а.с. 64-65) з 01.05.2019 ціна природного газу, що постачається по договору, з врахуванням вартості замовлення послуг розподілу Потужностей становить 8703,75 грн за 1000,00 куб.м., крім того ПДВ - 20%. Всього з ПДВ за 1000 куб.м. - 10444,50 грн. Вартість договору визначається як добуток ціни газу та договірних обсягів постачання природного газу визначених Споживачем у додатку 1 цього договору та становить 324203,82 грн. Вартість замовлення послуг розподілу Потужностей розраховується відповідно до постанови НКРЕКП від 21.12.2018 №2001 та становить 157,19 грн за 1000 м. куб. без ПДВ, крім того ПДВ -20% всього з ПДВ 188,63 грн за 1000 куб. м.

Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу, що визначено у п.2.2 договору на кількість газу, реалізованого у відповідному місяці. Загальна вартість газу за цим договором визначається як сума місячних вартостей газу (п.2.3 договору).

Пунктом 3.2 договору передбачено, що оплата за спожитий газ здійснюється на підставі ч.1 ст.49 Бюджетного кодексу України - лише за фактично поставлений газ на підставі належним чином оформлених Постачальником документів - акта приймання-передачі природного газу при наявності бюджетних призначень на ці цілі, можливістю відстрочки платежу до кінця бюджетного року, без нарахування штрафних санкцій. Джерелом фінансування є кошти Державного бюджету КПКВ 3507010 Керівництво та управління у сфері фіскальної політики по КЕКВ 2274 Оплата природного газу.

Кількість поставленого споживачу газу визначається за показниками, встановленого у споживача комерційного вузла обліку, та підвереджується оператором ГРМ та/або оператором ГТС. Приймання передача газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачі, які є невід`ємними частинами цього договору, і які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.п.4.1, 4.3 договору).

Згідно з п. 10.1 договору договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019, але до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Разом з тим сторони домовилися, що відповідно ст.631 Цивільного кодексу України умови цього договору застосовуються до відносин між сторонами до його укладення, а саме з 01.01.2019.

Як вказує позивач у позовній заяві, на виконання умов договору останній передав за актами приймання-передачі № РН - 0005423 від 24.12.2019 на суму 33422,40 грн (а.с. - 24) та від 31.12.2019 №РН - 0005936 на суму 14914,75 грн (а.с. - 23) відповідачу природний газ, проте відповідач оплату за переданий газ здійснив не в повному обсязі, та залишив неоплаченим акт приймання передачі від 31.12.2019 року №РН - 0005936 на суму 14914,75 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 14 914,75 грн. заборгованості з метою захисту законних прав та інтересів підприємства-позивача.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог і викладених сторонами доводів та заперечень, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 Господарського кодексу України, далі по тексту - ГК України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень стаття 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як зазначає відповідач, спірний Акт не підписувався посадовою особою відповідача та є підробленим документом з приводу чого позивачем надано повідомлення Головному управлінню Національної поліції у Черкаській області.

З матеріалів справи слідує, що позивач в якості доказу заборгованості надає копію акту № РН-0005936 приймання - передачі природного газу від 31.12.2019 на суму 14914,75 грн (а.с. -23).

Колегія суддів, дослідивши вказаний акт, не приймає його в якості належного доказу того, що позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на суму 14914,75 грн. виходячи з наступного:

Пунктом 3.2 договору передбачено, що оплата за спожитий газ здійснюється на підставі ч.1 ст.49 Бюджетного кодексу України - лише за фактично поставлений газ на підставі належним чином оформлених Постачальником документів - акта приймання-передачі природного газу при наявності бюджетних призначень на ці цілі, можливістю відстрочки платежу до кінця бюджетного року, без нарахування штрафних санкцій. Джерелом фінансування є кошти Державного бюджету КПКВ 3507010 Керівництво та управління у сфері фіскальної політики по КЕКВ 2274 Оплата природного газу.

Кількість поставленого споживачу газу визначається за показниками, встановленого у споживача комерційного вузла обліку, та підвереджується оператором ГРМ та/або оператором ГТС. Приймання передача газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачі, які є невід`ємними частинами цього договору , і які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.п.4.1, 4.3 договору).

Для складання актів приймання-передачі природного газу споживач до 03 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, зобов`язаний надати постачальнику копію акту про фактичний об`єм (обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу, складеного між Споживачем та оператором ГРМ або оператором ГТС.

На підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГТС постачальник протягом 3 робочих днів з дня їх отримання складає, підписує і скріплює печаткою акти приймання-передачі природного газу та направляє їх споживачу.

Споживач протягом 2 днів з дати одержання актів приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі природного газу.

У разі невиконання обов`язку, передбаченого п. 4.4 даного договору, газ вважається поставленим і прийнятим Споживачем від Постачальника на підставі даних Постачальника та/або документів та/або інформації, які складаються та/або надається оператором ГТС та/або Оператором ГРМ до врегулювання розбіжностей згідно договору або в судовому порядку (п. 4.3.1-4.5 договору).

Як зазначає позивач, вказаний акт 10 січня 2020 року ним було відправлено на електронну адресу відповідача. На підтвердження вказаного позивач надає скрін-шот з електронної пошти про надсилання акту приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019 (а.с. - 111) .

З наданого позивачем скрін-шоту вбачається, що перелічені документи позивачем були відправлені на електронну адресу , в той час як в договорі №С/20 від 04.01.2019 та додаткових угодах до нього в реквізитах сторін зазначено електронну адресу відповідача: .

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не надані належні докази надсилання на адресу відповідача, в тому числі електронну, акту приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019.

В позовній заяві позивач зазначає, що акт приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019 є підписаним та затвердженим відповідачем.

Вказані обставини, спростовуються матеріалами справи.

Твердження апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про те, що все листування шляхом електронного зв`язку здійснювалось саме з електронної пошти - , що підтверджується, на його думку, листуванням протягом дії договору, з якого вбачається, що всупереч умовам договору, відповідач направляв всі документи, включаючи додаткові угоди на підписання, заявки щодо планового споживання природного газу саме з електронної пошти, вказаної на скрін-шоті направлення спірного акту, та докази щодо належності поштової скриньки, на яку було направлено акт приймання-передачі від 31.12.2019 № РН-0005936 працівнику ГУ ДФС у Полтавській області Панасенко Л.В., не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи не вбачається будь-яких поважних причин, які могли перешкодити поданню зазначених доказів суду першої інстанції у порядку і строки, визначені процесуальним законом, і сам апелянт не навів суду апеляційної інстанції будь-яких об`єктивних причин неможливості подання даних доказу до суду першої інстанції.

Так, колегією суддів встановлено, що вказаний акт містить підпис невідомої особи та печатку канцелярії №1 ГУ ДФС у Полтавській області.

Як доказ того, що спірний акт підписаний уповноваженою особою відповідача позивач, до відповіді на відзив на позовну заяву, надає скрін-шот своєї електронної пошти, а саме вхідного листа 27.02. ГУ ДПС у Полтавській області.

Колегія суддів, дослідивши дані докази встановив, що згідно скрін-шоту вказаний лист надійшов до позивача від ГУ ДПС у Полтавській області, містить печатку канцелярії ГУ ДПС у Полтавській області та згідно реквізитів самого листа він надійшов від ГУ ДПС у Полтавській області, в той час як відповідачем по справі є ГУ ДФС у Полтавській області. Тому посилання на те, що акт приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019 підписаний уповноваженою особою відповідача не знайшли свого документального підтвердження.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України:

назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Таким чином, акт приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019 не підтверджує зазначено в ньому господарську операцію, оскільки відсутня можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідної господарської операції.

Також колегія суддів зазначає, що не бере до уваги посилання позивача, що акт приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019 містить печатку відповідача, оскільки згідно копії спірного акту наданої позивачем, на акті проставлена печатка структурного підрозділу відповідача - Канцелярії №1, а не відповідача. Доказів того, що печатка вказаного підрозділу відповідача - Канцелярії 1 може використовуватися для скріплення акту приймання-передачі, який є невід`ємною частиною договору №С/20 від 04.01.2020 позивач не надав.

Печатка вказаного структурного підрозділу, а саме Канцелярії №1, також не може підтверджувати отримання акту приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019 саме відповідачем, оскільки вона проставлена в графі, в якій відповідач повинен бути погодити Акт, що суперечить вимогам діловодства та не містить дати отримання документу.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач не надав належних доказів та не довів факт того, що ним вчинені дії на виконання розділу 4 договору, а саме: не надано докази надсилання акту приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019 на адресу відповідача та його погодження уповноваженими особами відповідача - ГУ ДФС у Полтавській області, та скріплення печаткою відповідача, та враховуючи положення п. 3.2 договору, згідно якого оплата за спожитий газ здійснюється на підставі ч.1 ст.49 Бюджетного кодексу України - лише за фактично поставлений газ на підставі належним чином оформлених Постачальником документів - акта приймання-передачі природного газу, колегія суддів відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 14 914,75 грн. заборгованості за спожитий природний газ у грудні, в зв`язку з відсутністю доказів належного оформлення акту приймання-передачі №РН-0005936 від 31.12.2019, який є підставою для оплати отриманого газу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про вірність рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ" на рішення господарського суду Полтавської області від 22.12.2020 у справі № 917/1405/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 22.12.2020 у справі № 917/1405/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 19.04.2021.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя І.А. Шутенко

Суддя О.В. Ільїн