ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року Справа № 902/834/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІК" на рішення Господарського суду Вінницької області від 29 грудня 2020 року в справі №902/834/20 (суддя - Яремчук Ю.О.)

час та місце ухвалення рішення: 29 грудня 2020 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; вступна і резолютивна частина проголошена о 17:43 год; повний текст рішення складено 5 січня 2021 року

за позовом Фізичної особи-підприємця Рильського Костянтина Анатолійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВіК"

про витребування майна з чужого незаконного володіння вартістю 678 393 грн 11 коп.

за участю представників сторін:

від Позивача - Юрченко Т.П.;

від Відповідача - Пономаренко Д.Ю..

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Рильський Костянтин Анатолійович (надалі - Позивач) звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіК» (надалі - Відповідач ) про витребування від Відповідача на користь Позивача обладнання, яке належить на праві приватної власності Позивачу та зобов`язати Відповідача повернути Позивачу вказане обладнання, а саме:

· машину для зняття шкірки та сала, рік випуску 1992;

· напівгерметичний холодильний компресор, виробник BITZER, рік випуску 2002;

· холодильні камери збірні з обладнанням, 2 шт., рік випуску 2002;

· дискову пилку, виробник Freund, модель TYP К 18-01, рік випуску 2002;

· апарат скороморозильний плиточний, модель АСМП-4, рік випуску 1995;

· шпигорізку, модель MR-80, рік виробництва 1995;

· ін`єктор, модель ВІ-25, рік виробництва 1995;

· вагу платформну ВН-1000-4;

· чан з нержавіючої сталі;

· стіл для в`язки ковбас Я2-ФЮГ;

· столи для обвалки м`яса ФЮБ, 2 шт.;

· візки Я2-ФЦ1В, 10 шт.;

· рами коптильні, 16 шт.;

· ящики ПЕТ, 36 шт.;

· масажер Lambda М-300;

· кліпсатор Komno КН-22;

· кутер Alpina РВ-200;

· крюки для підйому туш, 27 шт.;

· вовчок-м`ясорубку К7-ФВП-200;

· шприц ковбасний Hatman VF-20-300;

· машину вакуумну упаковочну, виробник Multivac, модель AG-800, рік випуску 1995;

· конденсатор повітряного охолодження, виробник Guntner, модель S-GVV066B/2S, рік випуску 2002;

· котел піролазний ORLAN 130 SUPER;

· льодогенератор, рік виробництва 1992;

· повітряохоложувач. виробник Kuba, модель DEA 094, рік виробництва 2002;

· шлях підвісний для транспортування туш загальною довжиною 360 м, рік виробництва 1992;

· китаянки н/ж, 35 шт.;

· рами коптильні н/ж, 30 шт.;

· візки для тари н/ж, 25 шт.;

· жарочну шафу № 20М89051005;

· вакуумну пакувальну машину SUPER VAC А-1232 TYP GK 289 Baujahr, рік випуску 2003;

· шприц ВЗ-ФКА-01 № 0853692;

· перекрутчик;

· гідропідйомник;

· шнеки, 4 шт.;

· холодильний компресор COPELAND DLP 401-EWL-000 № 0675964;

· холодильний компресор, виробник BITZER, TYP 2N-5.2Y № 65680834;

· ін`єктор RUHLE 30;

· випаровувачі TYP КР 108Е, 2 шт.;

· холодильний компресор, виробник BITZER, TYP 2N-5.2Y № 65313169;

· ресівер TYP ТК 55 № 3890667, рік випуску 1990;

· конденсатор АСЕ51ВЗН.0007 № AY 2/11/2003;

· конденсатор мод. AKA 2Х-10.0С № 806;

· холодильний компресор, виробник BITZER, typ 6G-302.Y-40P № 166410986;

· холодильний компресор, виробник BITZER, typ 4V.6.2Y № 65450149;

· холодильний компресор, виробник BITZER, typ 2N-5.2 № 382003;

· випаровувач, виробник Herstek, № 400/472691.1, рік випуску 2003;

· випаровувач, виробник GUNTER, № 359951;

· випаровувач, виробник Fricotek № 330817, typ GHF 045D/37-E;

· масажер, виробник ROSCHERMATІK, 900L № 148203, рік випуску 2003;

· холодильний компресор, виробник BITZER, typ 2N-5.2Y № 65470591;

· холодильний компресор, виробник BITZER, typ 2N-5.2 № 441271;

· випаровувач, виробник FRITERM, typ FEM45.21 №003, рік випуску 2005;

· випаровувач monofase mod. INR E 502c60E № 251404;

· термокамеру б/у REK-MONT;

· повітряохолоджувач ATLAS typ AV 500Т;

· фаршемішалку Н-7ФМУ-250 № 02114950 ;

· вовчок-м`ясорубку МП 160 № 035148, рік випуску 1998;

· вагу товарну ВН-300-1-А;

· відцентровий очищувач субпродуктів В2-ФОС;

· візки ковшові И1-ФТН-250, 8 шт.;

· вагу лабораторну механічну ТЛТ-200;

· вагу товарну ВНЕ-200;

· вагу товарну RADWAG WPT 300.1Е.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Позивачем за власні кошти було придбано виробниче обладнання на загальну суму 678 393 грн 11 коп., яке з метою перебування та використання на виробництві на законних підставах було передано в оренду Відповідачу на підставі укладеного між Позивачем та Відповідачем (в особі директора ОСОБА_1) договору оренди обладнання від 1 січня 2014 року. Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер директор та засновник Відповідача ОСОБА_1 .. В подальшому, як вказує Позивач, після закінчення строку дії даного договору оренди від 1 січня 2015 року, Позивач звернувся до нового керівництва Відповідача з проханням про повернення належного йому майна, яке було передано в оренду, однак Відповідачем на даний час проігноровані вимоги Позивача про повернення належного йому обладнання.

На підтвердження обставин щодо належності Позивачу на праві приватної власності витребуваного обладнання, було долучено до позовної заяви засвідчені копії документів, а саме: договори купівлі-продажу, акти приймання-передачі, протоколи про проведення аукціону з визначенням переможця, квитанції, рахунки-фактури, довідки, видаткові накладні, прибуткові касові ордери, специфікації, розписки.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 29 травня 2020 року (том 2, а.с. 136-149) позов задоволено частково. Витребувано з чужого незаконного володіння Відповідача обладнання, яке належить на праві приватної власності Позивачу та зобов`язано Відповідача повернути Позивачу вказане обладнання, перелік якого наведено в резолютивній частині оскаржуваного рішення.

При ухвалені вказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про неправомірність укладення договору оренди обладнання від 1 січня 2014 року та Додатку №1 до нього (акту прийому-передачі обладнання по договору оренди), а також про недійсність відповідних правочинів.

При цьому, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що згідно наданого Позивачем висновку експерта ТОВ «Експертно - юридична фірма Соломон» № 054/20 від 1 грудня 2020 року за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою Рильського К.А. , зроблено висновок, що підпис від імені ОСОБА_1 , електрографічне зображення якого міститься у графі: «ОРЕНДАР ТОВ ВІК в особі директора ОСОБА_1» в електрофотокопії Договору оренди обладнання, укладеного між ТОВ «ВІК», в особі директора ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем Рильським К.А. та підпис від імені ОСОБА_1 , електрографічне зображення якого міститься навпроти друкованого прізвища: « ОСОБА_1 » в електрофотокопії Акту прийому-передачі обладнання по договору оренди від 1 січня 2014 року (Додаток №1), виконані самим ОСОБА_1 . З врахуванням встановленого, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що Відповідач, в особі директора ОСОБА_1 підписував договір оренди обладнання, укладеного між Відповідачем, в особі директора ОСОБА_1 та Позивачем, і як наслідок погоджував істотні умови цього договору, однак матеріали справи не містять доказів щодо повернення такого обладнання після закінчення строку дії договору оренди Позивачу, а тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, шляхом витребування майна із зазначенням тих одиниць, окрім шнеки в кількості 4 штуки.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 3, а.с. 2-10), в якій просив скасувати рішення Господарського суду Вінницької області та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права. На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

Відповідач наголошує на тому, що Позивач на підтвердження обставин щодо права власності майном не надав суду первинних бухгалтерських документів, які свідчать про придбання ним майна. В матеріалах справи міститься заява Позивача від 25 квітня 2015 року, засвідчена приватним нотаріусом, у якій Позивач стверджував, що ніяких матеріальних претензій до Відповідача не має. Відповідач надав відповідь на претензію Позивача у якій зазначив, що доданий до неї договір оренди обладнання та акт прийому передачі майна Відповідачу не відомий. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку та взяв до уваги недопустимий доказ, а саме висновок почеркознавчої експертизи проведеної ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон» №054/20 від 1 грудня 2020 року. Експерт Панчошнік І.З. відсутня в Державному Реєстрі атестованих експертів України та на момент проведення експертизи свідоцтво №25-11 за спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів» відсутнє. Крім того, Відповідач зауважує, що договір оренди обладнання від 1 січня 2014 року без номеру в книзі реєстрації договорів відсутній. Також судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідно до наданих Позивачем письмових доказів дане майно було ним придбане 10 лютого 2014 року, тобто після складення акту прийому передачі обладнання.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 лютого 2021 року було відкрито апеляційне провадження у справі № 902/834/20 за апеляційною скаргою Відповідача. Запропоновано Позивачу по справі подати відзив та письмові пояснення на апеляційну скаргу.

1 березня 2021 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення від Відповідача в яких зазначено про те, що деякі документи, які долучені Позивачем до матеріалів справи в підтвердження обставин права власності містять підпис, який виконаний іншою особою, а не Позивачем (том 3, а.с. 26-27).

На виконання вимог ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 15 лютого 2021 року Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в котрому заперечив проти доводів апеляційної скарги Відповідача та просив залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також Позивач вказав, що Відповідачем не надано доказів (судового рішення, вироку) на підтвердження того, що підпис колишнього директора Відповідача ОСОБА_1 на договорі оренди обладнання від 1 січня 2014 року та акті прийому-передачі обладнання, містить ознаки підробки. Також, Позивач звертає увагу на те, що за приписами статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про неправомірність укладення договору оренди обладнання від 1 січня .2014 року та Додатку №1 до нього (акту прийому-передачі обладнання по договору оренди), а також про недійсність відповідних правочинів (том 3, а.с. 34-48).

1 березня 2021 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшло від Відповідача клопотання про призначення комплексної техніко-криміналістичної, почеркознавчої експертизи документів (том 3, а.с. 54-59).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 березня 2021 року було призначено справу № 902/834/20 до розгляду на 14 квітня 2021 року об 15:30 год.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 квітня 2021 року було задоволено клопотання Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

13 квітня 2021 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких Позивач зазначив, що ним жодним чином не заперечується факт укладення та підписання договорів на придбання обладнання, а також видаткових накладних. Також, Позивач вказав, що під час проведення експертного дослідження було дотримано всіх вимог ГПК України, які ставляться до експерта під час проведення експертизи, а саме наявність свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи.

В судовому засіданні від 14 квітня 2021 року представник Відповідача підтримав доводи наведені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, котрим відмовити в задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що відсутні докази набуття права власності на окреме обладнання, а ті які долучені є суперечливі та свідчать про їх невідповідність обставинам справи. Представник Відповідача заперечує факт приймання такого майна у тимчасове користування від Позивача, а в цілому вказує на те, що Відповідач не володіє та у нього на виробництві не знаходиться будь-яка із одиниць витребовуваного майна. Також представник Відповідача вказав, що судом першої інстанції помилково взято до уваги висновок почеркознавчої експертизи, проведеної ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон» №054/20 від 1 грудня 2020 року, виконаний експертом Панчошнік І.З., яка відсутня в Державному Реєстрі атестованих експертів України та на момент проведення експертизи свідоцтво №25-11 за спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів» відсутнє. Окрім того, представник Відповідача підтримав подане клопотання про проведення комплексної техніко-криміналістичної, почеркознавчої експертизи документів.

В судовому засіданні від 14 квітня 2021 року, яке було проведено в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду, Позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, та просив відмовити в її задоволенні при цьому залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Вказавши, що він законно придбав спірне майно у Третіх осіб, при цьому такий правочин на даний період є чинним та ніким не оспорюється. Право власності Відповідача на спірні об`єкти підтверджується належними доказами. Також представник Позивача вказав, що експерт, який провів судову почеркознавчу експертизу, відповідав усім передбаченим до експерта вимог, статтею 98 ГПК України. Також, представник Позивача заперечив проти задоволення клопотання Відповідача про проведення комплексної техніко-криміналістичної, почеркознавчої експертизи документів.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Розглянувши подане клопотання про призначення у справі судової експертизи, у судовому засіданні від 14 квітня 2021 року, в нарадчій кімнаті, колегія суду вирішила клопотання про призначення у справі судової експертизи відхилити з наступних підстав.

Відповідно до статті 98, 99 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

В той же час, недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Крім того, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

При цьому, зважаючи на предмет доказування в даній справі в правовому полі статті 387 Цивільного кодексу України, колегія суддів зауважує, що відсутні правові підставі для призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи копії договору оренди обладнання від 1 січня 2014 року та акту приймання-передачі обладнання до договору

Попри те, обгрунтовуючи апеляційну скаргу Відповідач акцентує увагу суду на тому, що неможливо провести почеркознавчу експертизу вірності підпису саме на підставі електрофотокопій, між тим звертаючись з відповідним клопотанням про проведення експертного дослідження підпису сам просить провести такі дослідження на підставі елекстрофотокопій, що свідчить про неоднозначну позицію Відповідача стосовно необхідності та підставності призначення та проведення такого ексертногодослідження.

Водночас суд наголошує на тому, що а ні в апеляційній скарзі, а ні в судовому засіданні від 14 квітня 2021 року Відповідач не навів обгрунтованих та достатніх підстав для проведення такої експертизи саме на підставі електрофотокопій.

Окрім того, твердження Відповідача щодо підписання деяких первинних документів не Позивачем, а іншою особою, що є підставою для проведення експертного дослідження не заслуговують на увагу, оскільки сама особа, яка вчинила такий підпис (Позивач) не піддає його сумніву, а навпаки констатує його вчинення власноручно, що не може піддавати сумніву з боку суду.

Відтак колегія суддів, враховуючи дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин (щодо витребування майна), прийшла до висновку, що для вирішення спору в даній справі у колегії суду відсутня потреба у проведенні судової експертизи по електрофотокопіям документів у даній справі, оскільки її результати не зможуть вплинути на оцінку зібраних у справі доказів та встановлення обставин по даній справі, адже первинних доказів у справі (з урахуванням факту відсутності спорів щодо дійсності договорів) є по суті достатнім для винесення рішення в спорі, що є у даній справі і без врахування інших доказів (в т.ч. і судову експертизу).

Відтак, колегія суддів прийшла до висновку, що клопотання про призначення судової експертизи задоволенню не підлягає.

Відповідно, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання Відповідача про призначення у справі судової експертизи.

Водночас апеляційний господарський суд констатує наступне.

Як зауважує Позивач та вбачається з матеріалів справи, між Позивачем та Відповідачем (в особі директора ОСОБА_1) було укладено договір оренди обладнання від 1 січня 2014 року 2014 року (надалі - Договір; том 1, а.с. 20-21).

Пунктом 1.1 Договору, Сторони обумовили, що Позивач згоден надати Відповідачу в тимчасове безоплатне користування (оренду) обладнання, перераховане в Додатку №1 до даного Договору, а Відповідач зобов?язався використовувати дане обладнання за його призначенням та повернути його Позивачу в строк та в порядку відповідно до даного договору.

Також, пунктами 2.16 та 2.1 Договору сторони обумовили, що Відповідач зобов`язався повернути Обладнання після закінчення Договору Позивачу в належному стані.

Згідно пункту 3.2 Договору, передача обладнання повинна бути проведена в 3 (три) денний термін з моменту набрання чинності даного Договору з оформленням відповідного акту. Цей акт складається в двох примірниках із зазначенням точного найменування Обладнання, яке передається, його технічного стану на день передачі.

У відповідності до пункту 6.1 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 1 січня 2018 року.

При цьому, Позивачем надано суду копію акту прийому-передачі обладнання до договору оренди від 1 січня 2014 року (надалі - Додаток № 1), в якому наведено перелік обладнання, яке просить витребувати Позивач у Відповідача (том 2, а.с. 28-30).

Позивач звертався до Відповідача із претензією від 18 червня 2020 року №18/06/20 щодо повернення обладнання із зазначенням його переліку (який відповідає переліку обладнання зазначено в прохальній частині позовної заяви), яка була отримана Відповідачем (том 1, а.с. 39; доказ направлення на а.с. 41).

Поряд з цим, у відповіді на претензію Відповідач вказав, що до даної претензії не долучено оригіналів чи належним чином засвідчених копій документів, які підтверджують право Позивача на таке обладнання, а також не долучено документів, які підтверджують факт передачі такого обладнання Відповідачу, у зв`язку із невідповідністю даної претензії вимогам статті 222 Господарського кодексу України дану претензію залишено без розгляду. Водночас, в листі Відповідачем було зазначено, що він звернувся до Лівобережного відділення поліції ГУНП у Вінницькій області, із заявою про вчинення кримінального правопорушення Позивачем, а саме підробки документів.

Позивач звернувся в господарський суд вважаючи себе законним власником спірного обладнання, яке перебуває у володінні Відповідача (на час подання позовної заяви) поза його волею, що на думку Позивача є порушенням права щодо володіння даним майном, яке підлягає захисту, шляхом звернення в суд з позовом до Відповідача про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до статтей 12, 15, 16, 20 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Як наслідок цього, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 328 вказаного Кодексу: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу дії статтей 319, 321, 658 Цивільного кодексу України: власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

За приписами статті 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо, відповідно до статті 388 цього Кодексу, майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 387 Цивільного кодексу України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Виходячи з аналізу статей 387, 388 Цивільного кодексу України, власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності шляхом витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Предмет доказування у справах за таким позовом становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Власник вправі витребувати своє майно від особи, в якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні. Тобто, в першу чергу, на підтвердження наявності в позивача суб`єктивного матеріального права на витребування майна з чужого незаконного володіння, він повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на зазначене майно.

Поза тим колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 387 Цивільного кодексу України (яка, серед іншого, визначена підставою позову) власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зі змісту наведених нормативних приписів убачається, що власник майна фактично позбавлений можливості володіти і користуватися цим майном внаслідок його незаконного вибуття із володіння, має право витребувати таке майно із чужого володіння.

Зазначений засіб захисту права власності - витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикація) застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

При цьому, колегія суддів констатує, що із правового аналізу статті 387 Цивільного кодексу України вбачається, що у цій нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Віндикаційний позов захищає право власності в цілому, оскільки пред`являється у тих випадках, коли порушені права володіння, користування та розпорядження одночасно.

Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).

Важливою умовою звернення із віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

Під незаконним володінням розуміється фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави (володіння вкраденою річчю) або правова підстава якого відпала (минув термін дії договору найму), або правова підстава якого недійсна (володіння, установлене в результаті недійсного правочину).

Колегія суддів з метою дотримання основних принципів судочинства та балансу інтересів сторін, досліджує докази подані зі сторони Позивача та Відповідача, зауважує наступне.

Так, Позивач стверджує, що майно перебуває у Відповідача поза його волею, при цьому, зсилаючись на статті 387, 388 Цивільного кодексу України, просить витребувати з чужого незаконного володіння спірне приміщення.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Враховуючи вище викладене, слід зазначити, що предметом дослідження при вирішенні спору про витребування майна є встановлення обставин щодо прав Позивача на це майно на момент його вибуття з володіння останнього, дослідження обставин вибуття майна від позивача та підстав набуття його відповідачем.

При цьому питання права власності у вказаному спорі не вирішується, а лише констатується на підставі уже наявних доказів. Як зазначалося вище, однією з особливостей віндикаційного позову є відсутність спорів з приводу належності майна на праві власності чи іншому титулі.

Відповідно зважаючи на предмет позовних вимог та заперечення Відповідача наведені в апеляційній скарзі, щодо відсутності доказів набуття права власності на окреме обладнання, колегія суддів досліджує обставини щодо прав Позивача на це майно на момент його вибуття, при цьому, питання права власності у вказаному спорі не вирішується, а лише констатується на підставі наявних у справі доказів, саме тому колегія суддів досліджує кожну позицію витребуваного обладнання окремо.

Що стосується речового права Позивача на:

· машину для зняття шкіри та сала, рік випуску 1992, то колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу №29/11-1 від 29 листопада 2013 року, в пункті 1.1 якого зазначено, що на підставі протоколу проведення аукціону від 29 листопада 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартет» продало а Позивач придбав майно: машину для зняття шкірки та сала, рік виробництва 1992,Інвентаризаційна картка №1 із найменуванням лота «машинка для зняття шкірки та сала, рік виробництва 1992», протокол №1 про проведення аукціону з визначенням переможця, акт прийому-передачі до договору №29/11-1 від 29 листопада 2013 року, довідка арбітражного керуючого від 11 березня 2016 року про сплату Позивачем коштів за придбане майно;

· напівгерметичний холодильний компресор, виробник BITZER, рік випуску 2002, то колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу №29/11-2 від 29 листопада 2013 року, в пункті 1.1 якого зазначено, що на підставі протоколу проведення аукціону від 29 листопада 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартет» продало а Позивач придбав майно: напівгерметичний холодильний компресор, виробник BITZER, рік випуску 2002, Інвентаризаційна картка №2 із найменуванням лота «напівгерметичний холодильний компресор, виробник BITZER, рік випуску 2002», протокол №2 про проведення аукціону з визначенням переможця, акт прийому-передачі до договору №29/11-2 від 29 листопада 2013 року, довідка арбітражного керуючого від 11 березня 2016 року про сплату Позивачем коштів за придбане майно (том 1, а.с 46-49);

· напівгерметичний холодильний компресор, виробник BITZER, рік випуску 2002, то колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу №29/11-2 від 29 листопада 2013 року, в пункті 1.1 якого зазначено, що на підставі протоколу проведення аукціону від 29 листопада 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартет» продало а Позивач придбав майно: напівгерметичний холодильний компресор, виробник BITZER, рік випуску 2002, Інвентаризаційна картка №2 із найменуванням лота «напівгерметичний холодильний компресор, виробник BITZER, рік випуску 2002», протокол №2 про проведення аукціону з визначенням переможця, акт прийому-передачі до договору №29/11-2 від 29 листопада 2013 року, довідка арбітражного керуючого від 11 березня 2016 року про сплату Позивачем коштів за придбане майно (том 1, а.с. 50-53);

· холодильні камери збірні з обладнанням, 2 шт., рік випуску 2002, то колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що право власності на майно підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу №29/11-3 від 29 листопада 2013 року, в пункті 1.1 якого зазначено, що на підставі протоколу проведення аукціону від 29 листопада 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартет» продало а Позивач придбав майно: холодильні камери збірні з обладнанням, Інвентаризаційна картка №3 із найменуванням лота «холодильні камери збірні з обладнанням рік виробництва 2002, кількість 2шт.», протокол №3 про проведення аукціону з визначенням переможця, акт прийому-передачі до договору №29/11-3 від 29 листопада 2013 року, довідка арбітражного керуючого від 11 березня 2016 року про сплату Позивачем коштів за придбане майно, копії квитанцій на загальну суму 2406 грн (том 1, а.с. 54-59);

· дискову пилку, виробник Freund, модель TYP К 18-01, рік випуску 2002, то колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу №29/11-4 від 29 листопада 2013 року, в пункті 1.1 якого зазначено, що на підставі протоколу проведення аукціону від 29 листопада 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартет» продало а Позивач придбав майно: дискова пилка, виробник Freund, модель TYP К 18-01, рік випуску 2002 вартістю 2111 грн, Інвентаризаційна картка №1 із найменуванням лота «дискова пилка виробник Freund, модель TYP К 18-01, рік випуску 2002», протокол №4 про проведення аукціону з визначенням переможця, акт прийому-передачі до договору №29/11-4 від 29 листопада 2013 року, довідка арбітражного керуючого від 11 березня 2016 року про сплату Позивачем коштів за придбане майно, копії квитанцій на загальну суму 22111 грн (том 1, а.с. 60-65);

· апарат скороморозильний плиточний, модель АСМП-4, рік випуску 1995, то тколегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу №29/11-5 від 29 листопада 2013 року, в пункті 1.1 якого зазначено, що на підставі протоколу проведення аукціону від 29 листопада 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартет» продало а Позивач придбав майно: апарат скороморозильний плиточний, модель АСМП-4, рік випуску 1995 вартістю 17023 грн, Інвентаризаційна картка №1 із найменуванням лота «апарат скороморозильний плиточний, модель АСМП-4, рік випуску 1995 », протокол №5 про проведення аукціону з визначенням переможця, акт прийому-передачі до договору №29/11-5 від 29 листопада 2013 року, довідка арбітражного керуючого від 11 березня 2016 року про сплату Позивачем коштів за придбане майно, копії квитанцій на загальну суму 17023 грн (том 1, а.с. 66-71);

· шпигорізка модель MR-80, рік виробництва 1995, то колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу №07/02-3 від 7 лютого 2014 року, в пункті 1.1 якого зазначено, що на підставі протоколу проведення аукціону від 7 лютого 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартет» продало а Позивач придбав майно: шпигорізку модель MR-80, рік виробництва 1995 вартістю 2020 грн, протокол №3 про проведення аукціону з визначенням переможця, акт прийому-передачі до договору №07/02-3 від 7 лютого 2014 року, довідка арбітражного керуючого від 11 березня 2016 року про сплату Позивачем коштів за придбане майно, рахунок-фактура №КВ-3 від 7 лютого 2014 року за лот №103574-Шпигорізка (том 1, а.с. 71-76);

· ін`єктор, модель ВІ-25, рік виробництва 1995, то колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу №07/02-4 від 7 лютого 2014 року, в пункті 1.1 якого зазначено, що на підставі протоколу проведення аукціону від 7 лютого 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартет» продало а Позивач придбав майно: ін`єктор, модель ВІ-25, рік виробництва 1995 вартістю 4128 грн 88 коп., протокол №4 про проведення аукціону з визначенням переможця, акт прийому-передачі до договору №07/02-4 від 7 лютого 2014 року, довідка арбітражного керуючого від 11 березня 2016 року про сплату Позивачем коштів за придбане майно, рахунок-фактура №КВ-4 від 7 лютого 2014 року за лот №103575-Ін`єктор (том 1, а.с. 77-80);

· вагу платформну ВН-1000-4; чан з нержавіючої сталі; стіл для в`язки ковбас Я2-ФЮГ; столи для обвалки м`яса ФЮБ, 2 шт.; візки Я2-ФЦ1В, 10 шт.; рами коптильні, 16 шт.; ящики ПЕТ, 36 шт., колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу №30/06 від 30 червня 2011 року, в пункті 1.1 якого зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартет» передає у власність Позивача майно: вагу платформну ВН-1000-4; чан з нержавіючої сталі; стіл для в`язки ковбас Я2-ФЮГ; столи для обвалки м`яса ФЮБ, 2 шт.; візки Я2-ФЦ1В, 10 шт.; рами коптильні, 16 шт, ящики ПЕТ, 36 шт., вартістю 14636 грн; видаткова накладна №30/06 від 30 червня 2011 року на суму 14636 грн; прибутковий касовий ордер (том 1, а.с. 81-83);

· масажер Lambda М-300 та кліпсатор Komno КН-22, то колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу №31/10 від 31 жовтня 2011 року, в пункті 1.1 якого зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартет» передає у власність Позивач майно: масажер Lambda М-300; кліпсатор Komno КН-22 вартістю 27240 грн; видаткова накладна №31/10 від 31 жовтня 2011 року на суму 27240 грн; прибутковий касовий ордер (том 1, а.с. 84-85);

· кутер Alpina РВ-200, то колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу №17/01 від 17 січня 2013 року, в пункті 1.1 якого зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартет» передає у власність Позивач майно: кутер Alpina РВ-200 вартістю 100234 грн; видаткова накладна №15/03 від 15 березня 2013 року на суму 100234 грн; копія квитанції від 23 травня 2013 року на суму 100777; акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу №17/01 від 17 січня 2013 року; рахунок -фактура №17/01 від 17 січня 2013 року на суму 100234 (том 1, а.с. 86-89);

· крюки для підйому туш, то колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу №21/09 від 21 вересня 2011 року, в пункті 1.1 якого зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартет» передає у власність Позивач майно: крюки для підйому туш вартістю 900 грн; видаткова накладна №21/09 від 21 вересня 2011 року на суму 900 грн; прибутковий касовий ордер на суму 900 грн (том 1, а.с. 90-91);

· вовчок-м`ясорубку К7-ФВП-200, шприц ковбасний Hatman VF-20-300, то колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу №04/10 від 4 жовтня 2011 року, в пункті 1.1 якого зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартет» передає у власність Позивач майно: вовчок-м`ясорубку К7-ФВП-200, шприц ковбасний Hatman VF-20-300 вартістю 27126 грн; видаткова накладна №04/10 від 4 жовтня 2011 року на суму 27126 грн; прибуткові касові ордера на загальну суму 27126 грн; накладна № 1 від 10 грудня 2013 року (том 1, а.с. 92-94);

· машину вакуумну упаковочну, виробник Multivac, модель AG-800, рік випуску 1995, конденсатор повітряного охолодження, виробник Guntner, модель S-GVV066B/2S, рік випуску 2002, то колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу від 10 грудня 2013 року, в пункті 1.1 якого зазначено, що ОСОБА_3 зобов`язався передати у власність Позивач майно: машину вакуумну упаковочну, виробник Multivac, модель AG-800, рік випуску 1995, конденсатор повітряного охолодження, виробник Guntner, модель S-GVV066B/2S, рік випуску 2002, а Позивач зобов`язався оплатити 18000 грн; акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу від 10 грудня 2013 року та накладної № 1 від 10 грудня 2013 року; інформаційна картка №2 про лот «Машина вакуумна упаковочна виробник Multivac, модель AG-800, рік випуску 1995»; договір купівлі-продажу №29/11-6 від 29 листопада 2013 року за умовами пункту 1.1 якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартет» на підставі протоколу проведення аукціону від 29 листопада 2013 року продало, а ОСОБА_3 придбав майно у власність: машину вакуумну упаковочну, виробник Multivac, модель AG-800, рік випуску 1995 вартістю 7756 грн 80 коп.4 акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу №29/11-6 від 29 листопада 2013 року; протокол № 6 про проведення аукціону з визначенням переможця від 29 листопада 2013 року; рахунок-фактура №КВ-6 від 29 листопада 2013 року на суму 7756 грн; довідка арбітражного керуючого від 11 березня 2016 року про сплату ОСОБА_3 коштів за придбане майно; інформаційна картка №2 про лот «конденсатор повітряного охолодження, виробник Guntner, модель S-GVV066B/2S, рік випуску 2002»; договір купівлі-продажу №29/11-7 від 29 листопада 2013 року за умовами пункту 1.1 якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартет» на підставі протоколу проведення аукціону від 29 листопада 2013 року продало, а ОСОБА_3 придбав майно у власність: конденсатор повітряного охолодження, виробник Guntner, модель S-GVV066B/2S, рік випуску 2002 вартістю 1366 грн 80 коп.; акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу №29/11-7 від 29 листопада 2013 року; довідка арбітражного керуючого від 11 березня 2016 року про сплату ОСОБА_3 коштів за придбане майно; рахунок-фактура №КВ-7 від 29 листопада 2013 року (том 1, а.с. 95-111);

· котел піролазний ORLAN 130 SUPER, то колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: видаткова накладна №53198 від 30 вересня 2013 року; сервісна книжка; інструкція до кола; прибутковий касовий ордер (том 1, а.с. 110-113);

· льодогенератор, рік виробництва 1992; повітряохоложувач виробник Kuba, модель DEA 094, рік виробництва 2002; шлях підвісний для транспортування туш загальною довжиною 360 м, рік виробництва 1992, то колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу №1 від 20 січня 2014 року, за пунктом 1.1 якого, ОСОБА_4 зобов`язався передати у власність Позивача майно: льодогенератор, рік виробництва 1992; повітряохоложувач. виробник Kuba, модель DEA 094, рік виробництва 2002; шлях підвісний для транспортування туш загальною довжиною 360 м, рік виробництва 1992, вартістю 18400 грн; акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу №1 від 20 січня 2014 року; протокол №7 про проведення аукціону з визначенням переможця; довідка арбітражного керуючого Гонти О.А. від 11 березня 2016 року про сплату ОСОБА_4 коштів за придбане майно; протокол №10 про проведення аукціону з визначенням переможця по лоту «повітряохоложувач виробник Kuba, модель DEA 094, рік виробництва 2002»; довідка арбітражного керуючого Гонти О.А. від 11 березня 2016 року про сплату ОСОБА_4 коштів за придбане майно; протокол №12 про проведення аукціону з визначенням переможця по лоту «шлях підвісний для транспортування туш загальною довжиною 360 м, рік виробництва 1992» (том 1, а.с. 114-122);

· китаянки н/ж, 35 шт.; рами коптильні н/ж, 30 шт.; візки для тари н/ж, 25 шт.; жарочну шафу №20М89051005; вакуумну пакувальну машину SUPER VAC А-1232 TYP GK 289 Baujahr, рік випуску 2003; то колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу від 25 червня 2013 року, за пунктом 1.1 якого, фізична особа-підприємець Копотіенко С.М. зобов`язався передати у власність Позивача майно: китаянки н/ж, 35 шт.; рами коптильні н/ж, 30 шт.; візки для тари н/ж, 25 шт.; жарочну шафу № 20М89051005; вакуумну пакувальну машину SUPER VAC А-1232 TYP GK 289 Baujahr, рік випуску 2003, вартістю 83700 грн; накладна №25 від 25 червня 2013 року на суму 83700 грн; акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу від 25 червня 2013 року та накладної №25 від 25 червня 2013 року (том 1, а.с. 123-127);

· шприц ВЗ-ФКА-01 № 0853692; перекрутчик; гідропідйомник; шнеки в кількості 4 шт.; холодильний компресор COPELAND DLP 401-EWL-000 № 0675964, то колегія суддів дослідивши матеріали справи зауважує, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: накладна №89 від 30 травня 2004 року вартістю 57700 грн; акт приймання-передачі обладнання до накладної №89 (том 1, а.с. 127-128; покупцем є ОСОБА_6 , який і є Позивачем, докази зміни прізвища та ініціалів містяться в матеріалах справи в томі 2 на а.с. 113-115);

· холодильний компресор, виробник BITZER, TYP 2N-5.2Y № 65680834; ін`єктор RUHLE 30; випаровувачі TYP КР 108Е, 2 шт.; холодильний компресор, виробник BITZER, TYP 2N-5.2Y № 65313169; ресівер TYP ТК 55 № 3890667, рік випуску 1990; конденсатор АСЕ51ВЗН.0007 № AY 2/11/2003; конденсатор мод. AKA 2Х-10.0С № 806 ; то колегія суддів дослідивши матеріали справи зазначає, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: специфікація на виробниче обладнання б/у яке передається Позивачу від фірми «Базби» в особі директора ОСОБА_7 від 15 травня 2013 року; розписка про отримання коштів від Позивача в сумі 3000 доларів на купівлю обладнання від 8 травня 2013 року; акт приймання-передачі обладнання від 20 травня 2013 року (том 1, а.с. 129-132);

· холодильний компресор, виробник BITZER, typ 6G-302.Y-40P № 166410986; холодильний компресор, виробник BITZER, typ 4V.6.2Y № 65450149; холодильний компресор, виробник BITZER, typ 2N-5.2 № 382003; випаровувач, виробник Herstek, № 400/472691.1, рік випуску 2003; випаровувач, виробник GUNTER, № 359951; випаровувач, виробник Fricotek № 330817, typ GHF 045D/37-E; колегія суддів дослідивши матеріали справи зазначає, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: специфікація на виробниче обладнання б/у яке передається Позивачу від фірми «Базби» в особі директора Збигнев Крутник від 10 травня 2013 року, а саме: холодильний компресор, виробник BITZER, typ 6G-302.Y-40P № 166410986; холодильний компресор, виробник BITZER, typ 4V.6.2Y № 65450149; холодильний компресор, виробник BITZER, typ 2N-5.2 № 382003; випаровувач, виробник Herstek, №400/472691.1, рік випуску 2003; випаровувач, виробник GUNTER, № 359951; випаровувач, виробник Fricotek № 330817, typ GHF 045D/37-E; акт приймання-передачі обладнання (том 1, а.с. 133-135);

· масажер, виробник ROSCHERMATІK, 900L № 148203, рік випуску 2003; холодильний компресор, виробник BITZER, typ 2N-5.2Y № 65470591; холодильний компресор, виробник BITZER, typ 2N-5.2 №441271; випаровувач, виробник FRITERM, typ FEM45.21 №003, рік випуску 2005; випаровувач monofase mod. INR E 502c60E № 251404; то колегія суддів дослідивши матеріали справи зазначає, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: специфікація на виробниче обладнання б/у яке передається Позивачу від фірми «Базби» в особі директора ОСОБА_7 від 22 березня 2009 року, а саме: масажер, виробник ROSCHERMATІK, 900L № 148203, рік випуску 2003; холодильний компресор, виробник BITZER, typ 2N-5.2Y № 65470591; холодильний компресор, виробник BITZER, typ 2N-5.2 № 441271; випаровувач, виробник FRITERM, typ FEM45.21 №003, рік випуску 2005; випаровувач monofase mod. INR E 502c60E № 251404; акт приймання-передачі (том 1, а.с. 136-137);

· термокамеру б/у REK-MONT; повітряохолоджувач ATLAS typ AV 500Т, то колегія суддів дослідивши матеріали справи зазначає, що таке право власності на майно підтверджується наступними доказами: накладна №118 від 25 червня 2005 року про купівлю Позивачем обладнання у приватного підприємця Кострицького А.І.: термокамери б/у REK-MONT; повітряохолоджувач ATLAS typ AV 500Т на суму 42600 грн; акт приймання-передачі згідно накладної « 118 від 25 червня 2005 року; розписка про отримання коштів від Позивача; звіт про використання коштів (том 1, а.с. 138-139);

· вовчок-м`ясорубку МП 160 № 035148, рік випуску 1998; вагу товарну ВН-300-1-А; відцентровий очищувач субпродуктів В2-ФОС; візки ковшові И1-ФТН-250, 8 шт.; вагу лабораторну механічну ТЛТ-200; вагу товарну ВНЕ-200; вагу товарну RADWAG WPT 300.1Е., то колегія суддів дослідивши матеріали справи зазначає, що таке право Позивача власності на майно підтверджується наступними доказами: договір купівлі-продажу №1 від 10 лютого 2014 року, за умовами пункту 1.1 якого, ОСОБА_8 зобов`язався передати у власність Позивача майно: вовчок-м`ясорубку МП 160 № 035148, рік випуску 1998; вагу товарну ВН-300-1-А; відцентровий очищувач субпродуктів В2-ФОС; візки ковшові И1-ФТН-250, 8 шт.; вагу лабораторну механічну ТЛТ-200; вагу товарну ВНЕ-200; вагу товарну RADWAG WPT 300.1Е. за ціною 13980 грн; протокол про проведення аукціону із визначенням переможця від 10 жовтня 2013 року; довідка арбітражного керуючого Гонта О.А. від 11 березня 2016 року про оплату ОСОБА_9 коштів за придбане майно (том 1, а.с. 142-143).

Колегія суддів дослідивши вищеописані докази, констатує, що особливістю віндикаційного позову є те, що право позивача презюмується (тобто не доводиться). Позивач надавши ці докази вже довів своє право власності.

Що ж до доводів апеляційної скарги Відповідача з-приводу того, що Позивачем подано звіт про використання коштів від 28 листопада 2006 року на фаршемішалку та вовчок-м`ясорубку, однак купив їх він 10 листопада 2006 року, то колегія суддів не погоджується з такими доводами, оскільки в звіті про використання коштів від 28 січня 2006 року було зазначено які ремонтні роботи виконувалися ОСОБА_10 , які матеріали купувалися та яке обладнання підлягало ремонту (а не про купівлю обладнання), відтак такі роботи могли бути здійснені набагато раніше, а звіт про результати робіт складається уже за наслідками проведеної роботи. Що ж стосується розписки про отримання коштів, то вона засвідчує факт отримання коштів, а не момент укладення договору купівлі-продажу та здійснення приймання-передачі обладнання, що може не співпадати в часових рамках таких дій.

Що ж до доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідно до наданих Позивачем доказів певне майно (ваги товарні ВН-300-1-А; відцентровий очищувач субпродуктів В2-ФОС; візки ковшові И1-ФТН-250, 8 шт.; вагу лабораторну механічну ТЛТ-200; вагу товарну ВНЕ-200; ваги товарні RADWAG WPT 300.1Е) придбані Позивачем лише 10 лютого 2014 року, а Договір укладено 1 січня 2014 року, то колегія суддів звертає увагу Відповідача на те, що відповідно до протоколу №7 про проведення аукціону з визначенням переможця від 10 жовтня 2013 року таке майно було придбане громадянином ОСОБА_4 , який в подальшому відчужив це майно Позивачу за договором купівлі-продажу від 20 січня 2014 року (дане майно належало ТзОВ «Квартет», яке визнано банкрутом, майно якого купував Позивач неодноразово в тому числі й одного із учасників таких електронних торгів як гр. ОСОБА_11 ).

Крім того, деякі докази подані Відповідачем не стосуються предмету позовних вимог, а саме: договір №17-03/08 від 17 березня 2008 року, рахунок-фактура від 18 березня 2008 року (том 1, ас. 48-50), оскільки обладнання яке зазначено в таких доказах (токарно-вінторізний станок; настільно-сверлильний станок) відсутнє в переліку майна яке просить витребувати Позивач.

Окрім того, не заслуговують на увагу доводи Відповідача наведені в апеляційній скарзі, з-приводу того, що подані Позивачем документи в підтвердження свого речового права, є сфальсифіковані, оскільки такі доводи не підтверджені будь-якими доказами, а відтак зазначені твердження не відповідають вимогам частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України та спростовуються вищеописаним в даній судовій постанові. Твердження ж Відповідача в апеляційній скарзі щодо підписання деяких первинних документів не Позивачем, а іншою особою, не заслуговують на увагу, оскільки сама особа, яка вчинила такий підпис не піддає його сумніву, а навпаки констатує його вчинення власноручно (том 3, а.с. 41-42), що не може піддавати сумніву з боку суду.

В той же час апеляційний господарський суд констатує, що Відповідач не подав у спростування права власності - Позивача і в підтвердження власного права жодного доказу щодо придбання вказаного майна самим Відповідачем (в т.ч. у Позивача).

Зважаючи на вищеописані докази, колегія суддів, не вдаючись при цьому до дослідження обставин щодо підставності набуття права власності на майно, констатує, що Позивач підтвердив належними та допустимими доказами своє речове право на обладнання, яке є предметом позовних вимог, що нівелює доводи апеляційної скарги Відповідача щодо того, що Позивач не не володів та володіє спірним майном, яке зазначене в прохальній частині позовної заяви, та щодо відсутності первинних бухгалтерських документів та обладнання.

Що ж стосується іншої складеної віндикації, то колегія суддів досліджуючи факт вибуття майна з володіння Позивача та наявність майна в натурі у незаконному володінні Відповідача, зважаючи на заперечення Відповідача наведені в апеляційній скарзі щодо відсутності та не підписання Договору та Акту (директором Відповідача ОСОБА_1 ) зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та за переконанням Позивача, 1 січня 2014 року було укладено Договір.

Пунктом 1.1 Договору, Сторони обумовили, що Позивач згоден надати Відповідачу в тимчасове безоплатне користування (оренду) обладнання, перераховане в Додатку №1 до даного Договору, а Відповідач зобов?язався використовувати дане обладнання за його призначенням та повернути його Позивачу в строк та в порядку відповідно до даного договору.

У відповідності до пункту 6.1 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 1 січня 2018 року.

Відтак, зважаючи на умови Договору, Позивач стверджує, що він передав в січні 2014 року по Акту приймання-передачі, а Відповідач прийняв обладнання, яке є предметом позовних вимог.

Зважаючи на укладення Договору, вбачається, що Позивач будучи на час укладення договору, учасником Відповідача, з метою підвищення потужності виробництва, передав в тимчасове користування відповідне обладнання, котре належало та належить саме Позивачу на праві власності (а не Відповідачу), залишаючи при цьому за собою право розпоряджатися таким майном (зважаючи на перевагу права власності, яке передбачає володіння, користування та розпорядження річчю).

Відповідно до приписів статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Водночас як вже вказувалося вище в даній судовій постанові в матеріалах справи відсутні докази оспорювання цього правочину чи визнання його недійсним.

Між тим, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо того, що Договір оренди обладнання від 1 січня 2014 року без номеру в книзі реєстрації договорів відсутній, оскільки дослідження витягу із «Реєстру договорів на придбання» (том 1, а.с. 210-211) вказує на те, що в даному зошиті здійснювала реєстрація договорів постачання та постачальників, а не оренди.

Окрім того, Відповідач спочатку вказує про шахрайські дії Позивача, які полягають в підробленні Договору та інших документів з метою заволодіння спірним майном, яке належить Відповідачу, і про його існування Позивач знає з огляду на те, що він тривалий час був учасником Відповідача (том 1, а.с. 197-199), з-приводу чого звертався в органи досудового розслідування про порушення порушення кримінального провадження відносно Позивача за ознаками вчинення підроблення документів (Постановою старшого слідчого відділення Лівобережного відділення поліції вінницького відділу поліції від 6 вересня 2019 року у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення було закрито кримінальне провадження; том 1, а.с. 202).

Водночас, уже в своїй апеляційній скарзі Відповідач вказує про те, що можливо Позивачем й купувалося спірне обладнання для своєї підприємницької діяльності однак, Відповідач категорично заперечує факт приймання такого майна у тимчасове користування від Позивача, а в цілому вказує на те, що він не володіє та у нього на виробництві не знаходиться будь-яка із одиниць витребовуваного майна (том 3, а.с. 3).

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Обставини перебування спірного майна у Відповідача (окрім Договору та Акту приймання-передачі такого майна), зважаючи на заперечення як передання такого майна так і знаходження його на виробництві, підтверджуються: протоколом місця огляду (місце знаходження Відповідача від 14 травня 2019 року), слідча дія була проведена на підставі ухали слідчого судді по справі №136/862/19 (том 1, а.с.32-33) та за участю директора Відповідача ( ОСОБА_12 ); показами свідків (том 1, а.с. 180-183; том 2, а.с. 4-18) підтверджено наявність на спірному обладнанні слідів збитих, зрізаних та пошкоджених табличок та зачисток слідів фарбувань (про наявність таких порушень вказувала: прокуратура під час проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000135 за заявою Позивача щодо факту незаконного утримання майна; зазначено в ухвалі Немирівського районного суду Вінницької області суду від 24 вересня 2020 року по справі №136/1146/20); в матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували факт придбання вказаного обладнання іншими учасниками Відповідача; відсутні докази того, що вказане обладнання перебуває на балансі Відповідача чи самим Відповідачем.

Між тим, колегія суддів констатує, що із правового аналізу статті 387 Цивільного кодексу України вбачається, що у цій нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. Важливою умовою звернення із віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин. Під незаконним володінням розуміється фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави або правова підстава якого відпала (минув термін дії договору найму), або правова підстава якого недійсна (володіння, установлене в результаті недійсного правочину).

Відтак, зважаючи на правову конструкцію статті 387 Цивільного кодексу України та підставу позовних вимог, колегія суддів зазначає, що на час подання позовної заяви будь-яких зобов`язальних відносин між Позивачем та Відповідачем не існувало, а підстава на якій було передано майно відпала, з огляду на закінчення терміну дії Договору, а тому Відповідач без будь-яких правових підстав утримає в себе майно, яке на праві власності належить Позивачем (що підтверджено первинними документами описаними вище в даній постанові).

Окрім того, заперечення Відповідача, наведені в апеляційній скарзі щодо не існування та не підписання Договору за яким було передано майно не впливають на встановлені обставини у даній справі та не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки, по-перше: конструкція статті 387 Цивільного кодексу України містить складові, які підлягають дослідженню (що було встановлено вище в даній судовій постанові); по-друге, віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин (при цьому не має жодної різниці для задоволення такого позову між тим чи закінчив дію договір, як в даній справі, чи його взагалі не існувало); по-третє, під незаконним володінням розуміється фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави або правова підстава якого відпала (минув термін дії договору найму).

Відтак, факт існування в юридичній площинні Договору, Акту приймання-передачі та заперечення його дійсності зі сторони Відповідача ніяким чином не впливає на факт володіння Відповідачем майном, яке йому не належить та факт підтвердження речового права Позивача на таке майно, адже застосування статті 387 Цивільного кодексу України й передбачає відсутність зобов`язальних відносин на момент подання позову, оскільки існування договірних відносин зумовлює подання іншого позову та застосування іншого інституту захисних відносин.

Що ж стосується підтвердження таким доказом (Договір та Акт приймання-передачі майна ) обставин перебування спірного майна у Відповідача, то колегія суддів констатує, що такі обставини підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, які досліджені та описані вище в даній судовій постанові, а Відповідачем не доведено (в тому числі зважаючи на його суперечливу позицію щодо перебування такого майна на виробництві) відсутності у Позивача такого майна.

Все вищевказане і без наявного в справі висновку експерта приводить суд до висновку про підставність позовних вимог Позивача у даній справі щодо майна, факт купівлі котрого доведено Позивачем первинними доказами.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції помилково взято до уваги висновок почеркознавчої експертизи, проведеної ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон» №054/20 від 1 грудня 2020 року, експертом Панчошнік І.З., яка відсутня в Державному Реєстрі атестованих експертів України та на момент проведення експертизи, а свідоцтво №25-11 за спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів» відсутнє, то колегія суддів зауважує таке.

Частиною третьою статті 98 ГПК України передбачено, що висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи.

Відповідно до частини сьомої цієї статті у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Разом з цим, відповідно до статті 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

З огляду на наведене учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду висновок експерта, виготовлений на його замовлення із дотриманням вимог процесуального закону. Такий висновок експерта є доказом, який може бути прийнятий та оцінений судом у сукупності з іншими поданими у справі доказами (постанова Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 908/1102/19)

Водночас, зважаючи на доведення Позивачем обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, щодо перебування спірного майна у Відповідача поза його волею, обставини щодо відсутності між сторонами на даний час будь-яких зобов`язальних відносини, обставини щодо права власності стосовно витребовуваного майна та обставини щодо незаконного знаходження такого майна у володінні Відповідача, колегія суддів не вдається до оцінки та дослідження експертного висновку, проведеної судово-почеркознавчої експертизи ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон» №054/20 від 1 грудня 2020 року, з огляду на відсутність у такого висновку в силу дії статті 104 ГПК України заздалегідь встановленої сили (та зважаючи на встановлення обставин щодо підставності застосування віндикаційного позову і як наслідок відсутність обставини які можуть бути підтверджені таким висновком усім вищеописаним в даній постанові).

Що ж стосується покликання апелянта в своїй апеляційній скарзі на нотаріально засвідчену заяву Позивача від 25 квітня 2015 року щодо відсутності у нього будь-яких претензій у тому числі майнових та фінансових до Відповідача (том 1, а.с. 201), то колегія суддів дослідивши її зміст зауважує, що дана заява не має будь-якого відношення до даної справи. Адже подання такої заяви було зумовлене виходом Позивача зі складу учасників Відповідача та відчуження своєї частки певній особі за 390000 грн, в якій він і зазначив про відсутність будь-яких претензій під час виходу та отримання коштів за свою частку до Відповідача.

Окрім того, з доказів долучених до матеріалів справи слідує, що Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про повернення Позивачу переданого обладнання та не спростовано підстав заявленого позову.

Підсумовуючи усе вищеописане колегія суддів зазначає, що Позивачем заявлено віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, в межах котрого Позивачем належними та допустимими доказами доведено обставини щодо підтвердження своїх прав як власника та обставин вибуття майна з володіння Позивача і наявність такого майна в натурі у незаконному володінні Відповідача.

Враховуючи встановлені у справі №902/834/20 обставини, колегія суддів прийшла висновку, що Позивач належними засобами доказування довів вибуття спірного майна з його власності, так як і довів належність такого майна Позивачу із зазначенням його ідентифікуючих та індивідуальних ознак.

Поміж тим, колегія суду звертає увагу на те, що перелік майна, яке просить витребувати Позивач у Відповідача відповідає переліку, який наведений у акті прийому-передачі обладнання (Додаток № 1).

Разом з тим, у прохальній частині позовної заяви вказано про повернення Позивачу обладнання, зокрема, шнеки - 4 шт., однак, в акті прийому-передачі обладнання до Договору зазначено про передання в оренду шнеків - 1 шт..

Зважаючи на усе вищеописане у даному судовому рішенні, межі та доводи позовних вимог, колегія суддів розглядаючи позовні вимоги в правовому полі статті 387 Цивільного кодексу України констатує, наявність усіх правових елементів необхідних саме для захисту речового права в площинні віндикаційного позову, а відтак Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Позивача щодо витребування у Відповідача майна. Відтак апеляційний господарський суд позов задоволює частково та витребовує з чужого незаконного володіння Відповідача обладнання, яке належить на праві приватної власності Позивачу та зобов`язує Відповідача повернути Позивачу вказане обладнання, перелік якого наведено в резолютивній частині оскаржуваного рішення.

Дане вчинено і місцевим господарським судом, а відтак суд залишає без змін оспорюване рішення.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана Відповідачем апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Відповідача згідно статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ВіК" про призначення комплексної техніко-криміналістичної, почеркознавчої експертизи документів.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІК" на рішення Господарського суду Вінницької області від 29 грудня 2020 року в справі №902/834/20 - залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Вінницької області від 29 грудня 2020 року в справі №902/834/20 - залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

6. Справу №902/834/20 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови виготовлено 19 квітня 2021 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.