РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.04.2021Справа № 910/1576/21
Господарський суд міста Києва у складі судді І.О. Андреїшиної, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Єжи Гедройця, буд. 5, ) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" (04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, будинок 8, корпус 6, )

про стягнення 82 077,79 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» про стягнення 82 077,79 грн за перевезення порожніх вагонів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем у червні-липні 2020 року при відправленні вагонів у графі 20 залізничних накладних вказані невірні відомості, що призвело до недобору провізної плати на загальну суму 82 077,79 грн, з ПДВ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення, ухвала суду від 08.02.2021 була надіслана позивачу та відповідачу на адреси, зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та вручена адресатам: позивачу - 15.02.2021, відповідачу - 16.02.2021.

05.03.2021 через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що у даному випадку, відповідач правильно оформив перевізні документи (накладні № 41265778, № 41264664) та застосував ВТ (винятковий тариф) 2005 (коефіцієнт 1,885), так як зерно кукурудзи є вантажем 2-го тарифну класу, а не 3-го, а порожні вагони слідували зі станції Ксенієве з накопичення з-під вивантаження під наступне навантаження, що відповідає Правилам перевезень вантажів та Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги. Крім того, відповідач зазначає, що посилання позивача на необхідність застосування ВТ 2006 (коефіцієнт 3,023) «в інших випадках» є безпідставним, адже даний коефіцієнт передбачений для вагонів з-під вивантаження вантажів 3-го тарифного класу. Відповідно до матеріалів справи, спірні порожні вагони є вагонами з-під вивантаження вантажів 2-го тарифного класу (зерно кукурудзи). Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що вказівка Головного комерційного управління AT «Укрзалізниця» від 29.03.2019 № 00019/ЦМ та роз`яснення від 27.12.2013 № ЦМ- 8/1504 не є нормативно-правовими актами, містять лише власну суб`єктивну думку щодо певного законодавчого акта та адресовані суто для внутрішнього користування у внутрішній організаційній структурі AT «Укрзалізниця». Щодо тверджень позивача про «другий порожній рейс» спірних вагонів відповідач зазначає, що чинним законодавством України не передбачено такого поняття як «другий порожній рейс», а всі намагання окремих працівників/підрозділів залізниці збільшити до сплати суму провізної плати за рахунок зміни 2-го (другого) на 3-й (третій) групи коефіцієнт є ніщо іншим, як зловживання своїми правами, проявом недобросовісного відношення до іншої сторони правочину та бажанням завдати майнової шкоди відповідачу. При цьому, залізниця здійснюючи названий нею «другий порожній рейс», як і «перший порожній рейс», витрачає однакову кількість матеріальних та людських ресурсів, тобто, «другий порожній рейс» не створює для залізниці жодних додаткових витрат та збитків.

Крім того, судом встановлено, що до відзиву на позову заяву відповідачем долучено заяву про застосування позовної давності, в якій останній зазначає, що подією, яка стала підставою для подання позову є оформлення видачі спірних вагонів 05.07.2020 та 07.07.2020. При цьому позовна заява позивача відправлена відповідачу поштовим зв`язком 28.01.2021, тобто поза межами строку позовної давності. При цьому, відповідач зазначає, що Акт перевірки від 10.12.2020 не можу біти подією яка стала підставою для подання позову, адже така перевірка могла бути проведена залізницею у будь-який час після оформлення видачі порожніх вагонів.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Судом, також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.02.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиторське підприємство «Вертикаль» (надалі - позивач, замовник) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», в подальшому найменування змінено на Акціонерне товариство «Українська залізниця» (надалі - відповідач, перевізник) укладено договір про надання послуг № 07244/ЦТЛ-2018, предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1. договору).

За умовами п. 1.3. договору, надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Відповідно до п. 2.1 договору перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до договору, статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 зі змінами та доповненнями, збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за № 1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, конвенції про міжнародні залізничні перевезення відповідно.

Накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення (стаття 6 Статуту).

За договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату (стаття 22 Статуту).

Тарифи на перевезення, збори і штрафи, встановлені відповідно до чинного законодавства, публікуються у Збірниках правил перевезень і тарифів залізничного транспорту (стаття 61 Статуту).

Відповідно до п. 1.1.12 розділу II Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356 (далі - Тарифне керівництво №1), для розрахунку плати за перевезення вантажів, у тому числі рейкового рухомого складу потрібно визначити, до якого тарифного класу або позакласової групи віднесено вантаж, у тому числі рейковий рухомий склад, контейнери, та яким видом відправки здійснюються перевезення, і застосувати до базових ставок плати коефіцієнт, установлений для даного вантажу та виду відправки.

З 22.06.2020 по 25.06.2020 порожні вагони №№59880658, 59884338, 59894170, 59894261, 59894386, 59894568, 59894592, 59894618, 59894642, 59894824, 59895011, 59895102, 59895425, 59895458, 59895508, 59894147, 59894287, 59880872, 59884171, 59894576, після вивантаження на станціях Чорноморська (для ТІС), Чорноморськ-Порт за перевізними документами №№40977928, 40928814, 40977977, 40977969, 40928863, 40928897, 40928830, 40977936, 40977985, 40928848, 40928822, 40977951, 40928871, 40928855, 40977944, 40914244, 40914236, 40909061, 40983652, 40983660 були перевезені на станцію Ксенієве, для тимчасового відстою.

В подальшому порожні вагони №№59880823, 59894121, 59894253, 59894295, 59894394, 59894584, 59894634, 59894774, 59895037, 59895243, 59895441, після вивантаження на станціях Чорноморська (для ТІС), Чорноморськ-Порт за перевізними документами №№41010570, 40993818, 40993826, 40993834, 40993859, 40993867, 40993875, 41007642, 40993891, 40993909, 41029273 були перевезені на станцію Ксенієве для тимчасового відстою.

04.07.2020 зі станції Ксенієве вказані вагони у порожньому стані були відправлені на станцію Бобровиці Південно-Західної залізниці за новими перевізними документами №41265778, №41264664.

Позивач у позовній заяві зазначає, що вантажовідправником - ТОВ «ТЕП Вертикаль» у графі 20 накладних №41265778 та №41264664 було вказано невірну інформацію, а саме: «Порожній власний вагон, з-під зерна кукурудзи, направляється до пункту навантаження», нібито зазначені вагони одразу після вивантаження прямують до пункту наступного навантаження.

Крім того, за твердженнями позивача, через неправильну інформацію вантажовідправника в графі 20 спірних накладних, залізницею був зроблений неправильний розрахунок за перевезення спірних вагонів за 757 км по схемі 14.1 із застосуванням ВТ 2005 (коефіцієнт - 1,885) та нараховано плату за перевезення в сумі 113 292,6 грн., тоді як необхідно було застосувати ВТ 2006 (коефіцієнт 3,023) та нарахувати плату за перевезення в сумі 181 690,76 грн.

10.12.2020 під час перевірки станції Ксенієве комерційними ревізорами залізниці був виявлений недобір в сумі 82 077,79 грн, після чого на адресу відповідача була направлена претензія №М-05/146 від 16.12.2020 з вимогою доплатити вказану суму.

У відповідь на зазначену претензію відповідач листом № 11 від 06.01.2020 повідомив, що ТОВ «ТЕП Вертикаль» відмовляється доплатити залізниці провізну плату за перевезення порожніх вагонів за накладними №41265778, №41264664.

З огляду на вищевикладене, позивач вирішив звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути з відповідача 82 077,79 грн плати за перевезення порожніх вагонів.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до залізничних накладних, З 22.06.2020 по 25.06.2020 порожні вагони №№59880658, 59884338, 59894170, 59894261, 59894386, 59894568, 59894592, 59894618, 59894642, 59894824, 59895011, 59895102, 59895425, 59895458, 59895508, 59894147, 59894287, 59880872, 59884171, 59894576, після вивантаження на станціях Чорноморська (для ТІС), Чорноморськ-Порт за перевізними документами №№40977928, 40928814, 40977977, 40977969, 40928863, 40928897, 40928830, 40977936, 40977985, 40928848, 40928822, 40977951, 40928871, 40928855, 40977944, 40914244, 40914236, 40909061, 40983652, 40983660 були перевезені на станцію Ксенієве, для тимчасового відстою.

В подальшому порожні вагони №№59880823, 59894121, 59894253, 59894295, 59894394, 59894584, 59894634, 59894774, 59895037, 59895243, 59895441, після вивантаження на станціях Чорноморська (для ТІС), Чорноморськ-Порт за перевізними документами №№41010570, 40993818, 40993826, 40993834, 40993859, 40993867, 40993875, 41007642, 40993891, 40993909, 41029273 були перевезені на станцію Ксенієве для тимчасового відстою.

04.07.2020 зі станції Ксенієве вказані вагони у порожньому стані були відправлені на станцію Бобровиці Південно-Західної залізниці за новими перевізними документами №41265778, №41264664.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що недобір в сумі 82 077,79 грн був виявлений 10.12.2020 під час перевірки станції Ксенієве комерційними ревізорами залізниці, що підтверджується Актом від 10.12.2020.

Пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів визначено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Таким чином, перевізник в разі перевірки внесених відправником відомостей до накладної зобов`язаний скласти відповідний акт на підтвердження обставин їх неправильності чи неточності.

Відповідно до Акту від 10.12.2020 при оформленні по прибуттю (відправленні) перевізних документів на перевезення порожніх вагонів, не перевірено правильність оформлення вантажовідправником графи 20 перевізного документу - «Найменування вантажу», де передбачена відмітка з/під якого вантажу здійснюється перевезення порожнього вагону. Розрахунок плати за перевезення проведено із застосуванням виняткового тарифу 2005 (як з-під вивантаження вантажів 2-го тарифного класу) замість 2006 - інші випадки, так як, фактично вагони прибували на станцію в порожньому стані та відправлялися зі станції в порожньому стані (другий порожній рейс), що привело до:

- 22.06.2020 по 25.06.2020 порожні вагони №№59880658, 59884338, 59894170, 59894261, 59894386, 59894568, 59894592, 59894618, 59894642, 59894824, 59895011, 59895102, 59895425, 59895458, 59895508, 59894147, 59894287, 59880872, 59884171, 59894576, після вивантаження на станціях Чорноморська (для ТІС), Чорноморськ-Порт за перевізними документами №№40977928, 40928814, 40977977, 40977969, 40928863, 40928897, 40928830, 40977936, 40977985, 40928848, 40928822, 40977951, 40928871, 40928855, 40977944, 40914244, 40914236, 40909061, 40983652, 40983660 були перевезені на станцію Ксенієве. Зі станції Ксенієве 04.07.2020 вказані вагони у порожньому стані були відправлені на станцію Бобровиці Півд.-Зах. зал. за перевізним документом №41265778, відправник (платник) ТОВ «ТЕП «Вертикаль» з розрахунком за перевезення на станції відправлення за 757 км по схемі 14.1 із застосуванням ВТ 2005, за 20 ваг. у сумі 73092,00 грн. без ПДВ. Фактично дане перевезення стало другим порожнім рейсом, тому при розрахунках плати за перевезення потрібно було застосувати ВТ 2006 та стягнути тариф за 20 ваг. у сумі 117220,00 грн. без ПДВ. Недобір плати за перевезення 20 вагонів склав 44128,00 грн. (з ПДВ - 52953,60 грн.);

- 25-26.06.2020 порожні вагони №№59880823, 59894121, 59894253, 59894295, 59894394, 59894584, 59894634, 59894774, 59895037, 59895243, 59895441, після вивантаження на станціях Чорноморська (для ТІС), Чорноморськ-Порт за перевізними документами №№41010570, 40993818, 40993826, 40993834, 40993859, 40993867, 40993875, 41007642, 40993891, 40993909, 41029273 були перевезені на станцію Ксенієве. Зі станції Ксенієве 04.07.2020 вказані вагони у порожньому стані були відправлені на станцію Бобровиці Півд.-Зах. зал. за перевізним документом №41264664, відправник (платник) ТОВ «ТЕП «Вертикаль» з розрахунком за перевезення на станції відправлення за 757 км по схемі 14.1 із застосуванням ВТ 2005, за 11 ваг. у сумі 40200,60 грн. без ПДВ. Фактично дане перевезення стало другим порожнім рейсом, тому при розрахунках плати за перевезення потрібно було застосувати ВТ 2006 та стягнути тариф за 11 ваг. у сумі 64471,00 грн. без ПДВ. Недобір плати за перевезення 11 вагонів склав 24270,40 грн. (з ПДВ - 29124,48 грн). Загальна сума недобору провізної плати 68398,40 грн (з ПДВ - 82186,08 грн).

При цьому статтею 24 Статуту залізниць України визначено, що саме вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Статтею 62 Статуту залізниць України визначено, що остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення.

Так, відповідно до п.1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №863/5084, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил.

Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил (п.1.2 Правил оформлення перевізних документів).

Відповідно до пункту 1.3 вказаних Правил, усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

За правилами п. 1.5 Правил, оформлення перевізних документів, перевезення власних (орендованих) локомотивів і вагонів у завантаженому та порожньому стані оформлюються перевізними документами, в яких у графі 20 "Найменування вантажу" відправником зазначається: для локомотивів і завантажених вагонів - "Власний (орендований) вагон (локомотив). Власник (орендар) (найменування власника, оператора, орендаря)"; для порожніх вагонів - "Порожній власний (орендований) вагон. З-під ... (найменування вантажу). Власник (орендар) (найменування власника, оператора, орендаря). Направляється до пункту навантаження (в ремонт тощо)".

Заповнення накладної на станції призначення здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил (п. 5.1 Правил оформлення перевізних документів).

Інші відмітки, необхідні для визначення провізної плати і зборів за послуги, пов`язані з перевезенням і для виконання особливих умов перевезення, вносяться в перевізний документ відправником, станціями відправлення, призначення та попутними станціями відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356 (зі змінами), та інших нормативно-правових актів (п 5.4 Правил оформлення перевізних документів).

Вартість залізничних перевезень в Україні визначається згідно Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 5.04.2009 за №340/16356 із змінами і доповненнями (далі - Тарифне керівництво або ТК).

Згідно з пунктом 2 Тарифного керівництва тарифи, збори та плати, наведені в цьому Збірнику, застосовуються на всіх лініях залізниць широкої, вузької та європейської колій мережі залізниць України загального користування, що включені в постійну експлуатацію, для всіх суб`єктів господарювання (фізичних та юридичних осіб), які беруть участь у процесі організації та здійснення перевезень вантажів залізничним транспортом.

При цьому, згідно додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів, графа 30 "Тарифні відмітки" заповнюються залізницею у відповідності до Тарифного керівництва, вказуються номер групи, позиції, схеми, відстань перевезення. У разі застосування виняткового тарифу вказується його код.

Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 розділу II Тарифного керівництва відправник повинен іменувати вантаж у перевізних документах внутрішнього сполучення - відповідно до Алфавітного списку вантажів Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів (ЄТСНВ) яка видається окремо.

Підпунктом 3.3 пункту 3 розділу II Тарифного керівництва встановлено, якщо на станції призначення виявлено, що найменування вантажу не відповідає фактичному, неповне або неясне (неточне), то уточнення з метою перевірки правильності нарахування тарифу здійснюється до видачі вантажу з ініціативи станції (перевізника) або на вимогу одержувача шляхом внесення до перевізних документів у графі "Найменування вантажу" ("Наименование груза") під попереднім неточним найменуванням уточненого найменування. Внесене до перевізних документів уточнене найменування завіряється підписами працівників станції (перевізника) та одержувача. Після видачі вантажу перерахунки, зумовлені неточним найменуванням вантажу, не допускаються ані на вимогу залізниці (перевізника), ані за заявою одержувача.

За твердженням позивача, до перевезення спірних вагонів необхідно застосовувати тариф із застосуванням виняткового тарифу 2006, як за перевезення вагонів "в інших випадках" (підрядок 3 рядку 9 таблиці Коефіцієнтів, визначених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317), оскільки не проводилось вивантаження таких вагонів.

Відповідно до підпункту 14.1 пункту 14 розділу ІІ Тарифного керівництва плата за перевезення в порожньому стані власних або орендованих вагонів (після вивантаження та під навантаження, у ремонт або з ремонту, з провідниками) визначається за тарифною схемою 14.

Так, пунктом 14.7 пункту 14 розділу ІІ Тарифного керівництва для застосування правил тарифів, визначених цим розділом, під час перевезення порожніх вагонів відправником у перевізних документах у графі "Найменування вантажу" ("Наименование груза") залежно від призначення та цілі використання проставляються відмітки:

- для внутрішнього сполучення - крім відміток, передбачених Правилами перевезення вантажів, "Направляється ... (із ремонту, на промивку, на пропарку, на дезінфекцію, на дезінсекцію, для продажу, на брухт, для зміни власника, для здачі в оренду, на/після модернізацію(ї) тощо)".

Таким чином, за тарифною схемою 14 справляється плата за перевезення вагонів в порожньому стані з обов`язковим зазначенням у графі "Найменування вантажу" мети направлення рухомого складу.

Як свідчать відомості у спірних накладних, в п. 20 зазначено серед іншого, що вагони перевозяться на власних осях не поіменовані в алфавітному порядку, власний вагон направляється під навантаження, вагони направляються з-під вивантаження під наступне навантаження та при обрахунку плати було застосовано виключий тариф 2005.

Доводи відповідача щодо правильного оформлення перевізних документів та застосування виняткового тарифу 2005, так як зерно кукурудзи є вантажем 2-го тарифного класу, суд вважає помилковими, з огляду на наступне.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 (зі змінами та доповненнями), що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2009 року за № 341/16357, затверджено Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги.

Зокрема, до плати за перевезення порожніх вагонів (коди Алфавітного списку вантажів ЄТСНВ 421034, 421180, 421195, 421208) перевізника, власні вагони перевізника, власні та орендовані вагони (плата за перевезення яких визначається за тарифними схемами 14 та 17) і вагони з провідниками (421161, 693157) застосовуються відповідні коефіцієнти - рядок 9 таблиці Коефіцієнтів:

- з-під вивантаження вантажів 1-го тарифного класу, щебеню та баласту (щебеню) для доріг, перліту, піску, гранвідсіву, шлаків, золи, солі та концентрату мінерального "Галіт" під наступне навантаження або під накопичення вагонів для наступного навантаження та з накопичення вагонів з-під вивантаження цих вантажів під наступне навантаження - 1,242 (в редакції наказу Міністерства інфраструктури від 22.03.2019 № 205);

- з-під вивантаження вантажів 2-го тарифного класу, продуктів харчування та енергетичних газів під наступне навантаження або під накопичення вагонів для наступного навантаження та з накопичення вагонів з-під вивантаження цих вантажів під наступне навантаження; рефрижераторні вагони та криті, переобладнані з рефрижераторних вагонів, фітингові платформи, вагони для перевезення легкових автомобілів та контрейлерних перевезень (усі перевезення) - 1,885 (винятковий тариф 2005) (в редакції наказу Міністерства інфраструктури від 22.03.2019 № 205);

- з-під вивантаження вантажів 3-го тарифного класу під наступне навантаження або під накопичення вагонів для наступного навантаження та з накопичення вагонів з-під вивантаження цих вантажів під наступне навантаження; з провідниками; в (із) ремонт(у); пересилка після вивантаження на промивання, пропарку, дезінсекцію та дезінфекцію; в інших випадках - 3,023 (винятковий тариф 2006) (в редакції наказу Міністерства інфраструктури від 22.03.2019 № 205).

Викладене свідчить, що винятковий тариф 2005 застосовується у випадку перевезення вагонів з-під вивантаження під наступне навантаження або під накопичення вагонів для наступного навантаження та з накопичення вагонів з-під вивантаження цих вантажів під наступне навантаження, тобто зі станції вивантаження вантажу до станції наступного навантаження.

В той же час, матеріали справи не містять доказів того, що на ст. Ксенієве були вивантажені, тому ґрунтовними є посилання позивача про те, що оскільки вагони не навантажувалися, а прибули і відправились порожніми, останні повинні були відправитися зі станції з відміткою в графі 20 «під навантаження» із застосуванням виключного тарифу 2006 (в інших випадках - 3,023 (винятковий тариф 2006)), що відповідає підрядку 3 рядку 9 таблиці Коефіцієнтів, визначених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 (зі змінами).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення плати за перевезення порожніх вагонів підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає вимогам закону.

Крім того, розглянувши заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом вказаних норм, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Згідно з п. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, одержувач, у разі прострочення доставки вантажу, за умови пред`явлення накладної.

Відповідно до п. 2 Правил заявлення та розгляду претензій, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, згідно зі ст. 133 Статуту залізниць передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації або уповноваженій особі засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції). Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства. Передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником або одержувачем уповноваженій особі, яка виступає від їх імені, засвідчується довіреністю, оформленою згідно з чинним законодавством.

Згідно зі ст. 136 Статуту залізниць України позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог ст. 134 цього Статуту.

Пунктом "д" ст. 134 Статуту передбачено, що претензії з приводу прострочення доставки вантажу, багажу або вантажобагажу можуть бути заявлені - від дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу.

Обґрунтовуючи заяву про застосування строків позовної давності відповідач зазначає, що подією, яка стала підставою для подання позову є оформлення видачі спірних вагонів 05.07.2020 та 07.07.2020. При цьому позовна заява позивача відправлена відповідачу поштовим зв`язком 28.01.2021, тобто поза межами строку позовної давності. При цьому, відповідач зазначає, що Акт перевірки від 10.12.2020 не можу бути подією яка стала підставою для подання позову, адже така перевірка могла бути проведена залізницею у будь-який час після оформлення видачі порожніх вагонів.

Відповідно до частин 1 - 4 ст. 315 ГК України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Відтак, положення пунктів 134, 136 Статуту залізниць України слід застосовувати у системному зв`язку з положенням статті 315 ГК України таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого частиною 3 статті 315 ГК України для відповіді на претензію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (ч. 2, 3 ст. 315 ГК України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 905/729/18, від 23.12.2019 р. у справі № 910/1002/19, від 04.03.2020 р. у справі №905/487/19.

За таких обставин шестимісячний термін для пред`явлення позову до залізниці по даній справі має обраховуватись упродовж 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями ст. 315 Господарського кодексу України.

Як вже встановлено судом, пред`явленню даного позову до відповідача, передувало направлення до ТОВ «ТЕП «Вертикаль» претензії № М-05/146 від 16.12.2020, яку позивач надіслав у 6-ти місячний строк з дати видачі порожніх вагонів (05.07.2020 та 07.07.2020)..

Отже, врахувавши строк для надання відповіді на указані претензії (3 місяці) та звернення з позовом до суду (6 місяців), суд дійшов висновку, що позивач звертаючись 02.02.2021, про що свідчить відбиток вхідного штемпеля Господарського суду міста Києва на позовній заяві, реалізував своє право в межах встановлених законом строків позовної давності, а тому відсутні наслідки спливу строку спеціальної позовної давності до вимог відповідача.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх. вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо своєчасної доставки вантажу, суд визнає обґрунтовану вимогу про стягнення з відповідача, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з доставки вантажу у встановлений строк, штрафу в розмірі 5 214, 60 грн.

Доказів сплати вищевказаного штрафу позивачу відповідачем суду не надано.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиторське підприємство "Вертикаль" (04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, будинок 8, корпус 6, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Єжи Гедройця, буд. 5, ) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) 82 077 (вісімдесят дві тисячі сімдесят сім) грн 79 коп. плати за перевезення порожніх вагонів та судовий збір в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 20.04.2021

Суддя І.О. Андреїшина