ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Справа № 918/753/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

позивача (за первісним позовом): не з`явився

відповідача (за первісним позовом):не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" на рішення Господарського суду Рівненської області, ухваленого 21.01.21р. суддею Бережнюк В.В. об 17:01 год. у м.Рівному, повний текст складено 27.01.21р. у справі № 918/753/20

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне"

до відповідача Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс"

про стягнення 1 554 870,90 грн

та за зустрічним позовом Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне"

про визнання недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. Договору №2 від 28.12.2019

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" звернулося до господарського суду Рівненської області із первісною позовною заявою до відповідача Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" про стягнення заборгованості 2 112 052,66 грн, з яких 557 181,76 грн - основний борг, 18 359,85 грн - пеня, 3 951,05 грн - 3% річних, 1 532 560,00 грн - неустойка. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови договору №2 від 28.12.2019 (щодо передачі в оренду обладнання, купівлі-продажу паливної гранули та надання послуг з обслуговування котельного обладнання), а саме не розрахувався своєчасно та у повному обсязі за користування об`єктом оренди, надані послуги та за поставлений товар, у результаті чого виникла заборгованість 557 181,76 грн. Тому покликаючись на ст.625 ЦК України, та умови Договору позивач нарахував відповідачу пеню, неустойку та 3% річних.

Приватне підприємство "Рівнетеплосервіс" подало зустрічну позовну заяву до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" про визнання недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. договору №2 від 28.12.2019, у якій зазначає, що позивач за первісним позовом нарахував відповідачу неустойку посилаючись на п.п.5.3.2. п.5.3. договору, за яким "Сторона 1 має право... вимагати від Сторони 2 сплати неустойки у розмірі 10% від орієнтовної суми договору у разі... прострочення виконання Стороною 2 грошових зобов`язань на строк понад 10 робочих днів у разі отримання Стороною 2 коштів за надану теплову енергію". Проте ПП "Рівнетеплосервіс" вважає, що ч.4 ст.231 ГК України не передбачає встановлення неустойки у відсотковому відношенні до "орієнтовної суми договору". Вказує, що на його переконання сторони вийшли за межі закону встановивши у договорі таку його умову, спосіб визначення та розмір такої штрафної санкції суперечить приписам цивільного та господарського законодавства. Позивач за зустрічним позовом покликається на ст.ст. 203, 215-217 ЦК України та просить визнати недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. Договору №2 від 28.12.2019.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 21 січня 2021 року у справі №918/753/20 первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" (33027, м.Рівне, ул.Данила Галицького, буд.27, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" (33028, м.Рівне, вул.Драгоманова, буд.27, корп.А, оф.6, ):17 949,13 грн - пені, 3 861,34 грн - 3% річних, 459 768,00 грн - неустойки, 23 316,06 грн судового збору,13 566,93 витрат на правову допомогу.

Відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" у задоволенні первісного позову в частині стягнення з Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" 410,72 грн пені, 89,71 грн 3% річних, 1 072 792,00 грн неустойки.

Відмовлено Приватному підприємству "Рівнетеплосервіс" у задоволенні зустрічного позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" про визнання недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. договору №2 від 28.12.2019.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" (33028, м.Рівне, вул.Драгоманова, буд.27, корп.А, оф.6, ) на користь Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" (33027, м.Рівне, ул.Данила Галицького, буд.27, ) - 7,05 грн витрат на правову допомогу.

Обґрунтовуючи рішення, суд з посиланням на ст.ст.11, 525, 526, 530, 549, 611, 612, 625, 628, 629, 655, 692, 759, 762, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 193, 231, 232, 283 ГК України, умови договору, вказав, що позивач за первісним позовом невірно визначив періоди нарахування пені та 3% річних, а тому суд здійснив власний обрахунок пені та 3 % річних та прийшов до висновку, що стягненню підлягає 17 949,13 грн пені та 3861,34 грн 3% річних, у решті слід відмовити. Крім того, суд з посиланням на п. 5.3 договору, ст.ст. 546, 549 ЦК України, ст.ст. 230, 231 ГК України прийшов до висновку, що нарахування неустойки є правомірним. Разом з тим, прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру нарахованої неустойки до 30%.

Щодо зустрічного позову, суд з посиланням на ст.ст. 203, 204, 215, 627 ЦК України, ст. 231 ГК України, постанови Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/9823/17, від 21.06.2017 у справі №910/2031/16, суд прийшов до висновку, що договір в оспореній частині є правомірним, а тому відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ТОВ "Енергозбереження Рівне" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Рівненської області від 21 січня 2021 року у справі № 918/753/20 частково скасувати та ухвалити нове рішення в частині стягнення неустойки. Стягнути з Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" () неустойку у розмірі 1 532 560,00 грн (один мільйон п`ятсот тридцять дві тисячі п`ятсот шістдесят гривень 00 коп.) та судові витрати в 55 521,19 гривень, з яких 47 521,19 гривні судовий збір та 8000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним в частині зменшення розміру неустойки з наступних підстав:

-суд помилково послався на рішення КСУ від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013 та застосував його до даних правовідносин, оскільки воно стосується виключно кредитних правовідносин;

-не погоджується із викладеними висновками суду першої інстанції, зокрема, щодо незавдання позивачу збитків внаслідок просточення сплати суми основної заборгованості;

-суд безпідставно співставив розмір неустойки з сумою простроченої заборгованості, проте проігнорував той факт, що неустойка є умовою договору і наслідком дострокового припинення договору, строк якого становив рік і що загальна сума коштів яка могла бути отримана позивачем становить 15 325 600,00 грн, таким чином вважає, що висновок суду першої інстанції про надмірність неустойки є безпідставним;

-вважає, що висновок суду першої інстанції про надмірний тягар у вигляді неустойки є безпідставним, оскільки відповідно до офіційної звітності дохід відповідача за 2019 рік склав 104 589,24 грн та 103 611 840 тільки за 9 місяців 2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Приватне підприємство "Рівнетеплосервіс" наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

На підтвердження законності зменшення розміру неустойки посилається на ряд постанов Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У письмових поясненнях позивач наводить додаткові обґрунтування незаконності рішення суду першої інстанції та вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі предмета спору та з власної ініціативи зменшив розмір неустойки.

Зауважує, що посилання на постанови Верховного Суду не можуть бути покладені в основу обґрунтування рішення у даній справі, оскільки суд першої інстанції не покликався на такі постанови в мотивувальній частині оскарженого рішення.

Просить апеляційну скаргу задоволити в повному обсязі.

Разом з тим, 19.04.2021 на електронну адресу суду від Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" надійшли письмові пояснення у яких останній вказує, що не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення із них неустойки в повному обсязі.

На переконання останнього суд першої інстанції передчасно дійшов висновку, що розмір неустойки встановлено від суми зобов`язання і що поняття «орієнтовна сума договору» та «загальна орієнтована сума договору» є тотожними, що випливає із п. 5.4 договору №2.

Просить рішення Господарського суду Рівненської області від 21 січня 2021 року у справі №918/753/20 скасувати частково, відмовивши Товариству з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Рівне» у задоволенні первісного позову в частині стягнення з Приватного підприємства «Рівнетеплосервіс» 1 532 560,00 грн неустойки, в решті рішення суду залишити без змін.

Сторони не скористалися правом участі під час апеляційного перегляду справи та не забезпечили явку своїх представників у судове засідання апеляційного господарського суду, хоча про дату, час та місце апеляційного перегляду справи повідомлялись заздалегідь та належним чином, про, що свідчать розписка про відкладення розгляду справи (а.с. 106).

20.04.2021 на електронну адресу суду від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із хворобою їхнього представника на COVID -19.

Колегія суддів розглянувши вказане клопотання прийшла до висновку про його відхилення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Крім того, ч. 1 ст. 202 ГПК України визначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно із ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.12 ст. 270 ГПК України).

За наведеного, колегія суддів зауважує, що скаржник був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги та не був позбавлений права взяти участь в судовому засіданні через свого керівника, або направити іншого представника для участі у розгляді справи. Крім того, апеляційним судом явка скаржника обов`язковою не визнавалась, причини неявки судом визнаються неповажними, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання та відкладення розгляду справи.

Отже, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду учасників справи, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, явка учасників справи обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" та Приватним підприємством "Рівнетеплосервіс" укладено Договір № 2 від 28.12.2019 р. (арк.с. 5-8, т.1).

Відповідно до п. 1.1. Договору Сторони узгодили врегулювати відносини між ними щодо передачі в оренду обладнання, купівлі-продажу паливної гранули та надання послуг з обслуговування котельного обладнання. У цьому ж пункті Договору зазначено, що до відносин сторін у цьому Договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у цьому Договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті договору.

У розділі 2 Договору "Відносини оренди" сторони узгодили, що орендна плата сплачується Стороною 2 шляхом безготівкового переказу суми орендної плати на банківський рахунок Сторони 1, вказаний в цьому Договорі. За користування Об`єктом оренди Сторона 2 сплачує Стороні 1 орендну плату вказану у Додатку №2 до цього Договору не пізніше останнього робочого дня поточного місяця за поточний місяць оренди.

У розділі 3 Договору "Відносини купівлі-продажу" передбачено, що оплата за Товар здійснюється не пізніше останнього робочого дня поточного місяця за поставки виконані протягом поточного місяця.

У розділі 4 Договору "Відносини надання послуг з комплексного обслуговування котельного обладнання" визначено, що оплата за надані послуги проводиться протягом двох днів з моменту отримання Стороною 2 коштів за надану теплову енергію по конкретних об`єктах оренди, але не пізніше 10 робочих днів з моменту підписання Акту наданих послуг.

Відповідно до пунктів 5.2., 5.3. Договору за порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим Договором, винна Сторона сплачує іншій Стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сторона 1 має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір і вимагати від Сторони 2 сплати неустойки у розмірі 10% від орієнтовної суми Договору у разі: 5.3.1 відмови Сторони 2 від отримання послуг чи придбання палива відповідно до умов цього Договору; 5.3.1. прострочення виконання Стороною 2 грошових зобов`язань на строк понад 10 робочих днів у разі отримання Стороною 2 коштів за надану теплову енергію.

Згідно п.6.1. Договору останній набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін, скріплення печатками Сторін і діє до 31 грудня 2020 року.

Також сторони підписали додатки до Договору №2 - додатки 1: специфікації №№ 1, 2, 3, 4, додаток 2 "Орендна плата", додаток 2/1 Акт фіксації показів приладів обліку на початок співпраці, додаток 3 "Прилади обліку теплової енергії" (арк.с. 9-14, т.1).

28 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" та Приватним підприємством "Рівнетеплосервіс" підписано Додаткові угоди №1 та №2 до Договору №2 від 28.12.2019 р. (арк.с. 15-16, т.1).

Зокрема, у Додатковій угоді №2 сторони домовилися пункт 4.7. Договору викласти в наступній редакції: загальна орієнтовна сума Договору становить 15 325 600,00 грн. в т.ч. ПДВ.

29 грудня 2019 року укладено Додаткову угоду №3 до Договору №2 (арк.с.17, т1).

25 березня 2020 року сторони підписали Додаткову угоду №4 до Договору №2 (арк.с.18, т.1).

На виконання умов Договору 04 травня 2020 року відповідачу було передано первинні документи щодо наданих послуг та поставленого палива за квітень 2020 року згідно супровідного листа №135 від 29.04.2020: акт наданих послуг № 29 від 29.04.2020 на суму 5900,80 грн; акт наданих послуг № 92 від 29.04.2020 на суму 8632,99 грн; акт наданих послуг № 30 від 29.04.2020 на суму 5040,00 грн.; акт наданих послуг № 93 від 29.04.2020 на суму 3919,38 грн; акт наданих послуг № 31 від 29.04.2020 р. на суму 24 600 грн; акт наданих послуг № 94 від 29.04.2020 р. на суму 20517,58 грн.; акт наданих послуг № 32 від 29.04.2020 р. на суму 44 000,00 грн; акт наданих послуг № 95 від 29.04.2020 на суму 69 400,04 грн.; видаткова накладна № 33 від 29.04.2020 на суму 31554,90 грн.; видаткова накладна № 35 в 29.04.2020 р. на суму 19 452,07 грн; видаткова накладна № 34 від 29.04.2020 на суму 97 956,59 грн.; видаткова накладна № 36 від 29.04.2020 на суму 246207,41 грн (арк.с. 19-33, т.1).

Так, за оренду об`єкта неоплачена заборгованість склала 79 540,80 грн, за отриманий товар борг становив 395 170,97 грн, за надані послуги - 102 469,99 грн. Всього відповідач отримав товарів та наданих послуг на загальну суму 577 181,76 грн.

У зв`язку з простроченням сплати коштів позивачу, останній звернувся до відповідача із претензією-вимогою №174 від 15.06.2020, яка вручена боржнику 16.06.2020 (арк.с. 34, т.1). У претензії ТОВ "Енергозбереження Рівне" повідомив, що борг повинен бути погашений до 20 червня 2020 року, та в разі несплати коштів Договір №2 від 28.12.2019, з 21 червня 2020 року вважатиметься розірваним в односторонньому порядку з відповідними наслідками.

У відповідь на претензію-вимогу вих. №174 від 15.06.2020 р. ПП "Рівнетеплосервіс" надало лист вих. №217 від 23.06.2020 р., в якому послався на наявність обставин непереборної сили, що спричинили порушення ним умов Договору і просив не вчиняти юридичних дій щодо припинення Договору та примусового стягнення заборгованості (арк.с. 35-36, т.1).

Також відповідач здійснив оплату коштів 20 000,00 грн на рахунок позивача (за первісним позовом). Вказану обставину підтвердили у судових засіданнях представники обох сторін.

Несплаченими лишилися 557 181,76 грн.

Відповідач (за первісним позовом) у строк до 20.06.2020 на вимогу позивача заборгованість не погасив. Станом на час звернення із даним позовом до господарського суду прострочена заборгованість відповідача (за первісним позовом) по Договору №2 становила всього 557 181,76 грн.

У зв`язку з простроченням сплати коштів за умовами Договору №2, посилаючись на пункти 5.2. та 5.3. договору, ТОВ "Енергозбереження Рівне" нарахувало боржнику ПП "Рівнетеплосервіс" 18359,85 грн. пені та 1 532 560,00 грн. штрафу.

Покликаючись на ст.625 ЦК України позивач нарахував 3% річних, що складають всього 3951,05 грн.

Розрахунки санкцій містяться на аркушах справи 43-47, т.1.

Згідно детальних обрахунків, які надало ТОВ "Енергозбереження Рівне" за оренду об`єкта неоплачена заборгованість складала 79 540,80 грн, на яку нараховано за період 30.04.2020 - 24.07.2020 пеню 2 616,56 грн та 3% річних 560,69 грн.

За отриманий товар борг становив 395 170,97 грн., на яку нараховано за період 30.04.2020 - 24.07.2020 пеню 12 999,58 грн та 3% річних 2 785,62 грн.

За надані послуги заборгованість становила 102 469,99 грн., на яку нараховано за період 14.05.2020 - 24.07.2020 пеню 2 743,71 грн та 3% річних 604,74 грн.

Тому ТОВ "Енергозбереження Рівне" звернулося до суду з первісним позовом про стягнення з ПП "Рівнетеплосервіс" основного боргу та нарахованих санкцій.

У процесі розгляду справи у господарському суді ПП "Рівнетеплосервіс" здійснило оплату суми основного боргу 557 181,76 грн.

На підтвердження даної обставини надано копії платіжних доручень №1735 від 19.08.2020 на суму 162 010,79 грн та №1738 від 19.08.2020 на суму 395 170,97 грн (арк.с. 66-67, т.1).

У подальшому ТОВ "Енергозбереження Рівне" подало заяву про зменшення розміру позовних вимог на суму 557 181,76 грн.

Відтак, позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача 18 359,85 грн пені, 3951,05 грн 3% річних та 1 532 560,00 грн штрафу, всього 1 554 870,90 грн.

У свою чергу 26.08.2020 Приватне підприємство "Рівнетеплосервіс" подало зустрічну позовну заяву до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" про визнання недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. Договору №2 від 28.12.2019. На його переконання спосіб визначення та розмір штрафної санкції, передбаченої у п.5.3. п.п.5.3.2. Договору, суперечить приписам цивільного та господарського законодавства. Так, відповідно до ч.4 ст. 231 Господарського кодексу "України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Тобто, ч.4 ст. 231 ГК України визначено виключний перелік розмірів санкцій за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, дана норма закону не передбачає встановлення неустойки у відсотковому відношенні до "орієнтовної суми договору".

Позивач за зустрічним позовом покликається на ст.ст. 203, 215-217 ЦК України та просить визнати недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. Договору №2 від 28.12.2019.

Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Рівненської області від 21 січня 2021 року у справі №918/753/20 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне":17 949,13 грн - пені, 3 861,34 грн - 3% річних, 459 768,00 грн - неустойки, 23 316,06 грн судового збору,13 566,93 витрат на правову допомогу. Відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" у задоволенні первісного позову в частині стягнення з Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" 410,72 грн пені, 89,71 грн 3% річних, 1 072 792,00 грн неустойки.Відмовлено Приватному підприємству "Рівнетеплосервіс" у задоволенні зустрічного позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" про визнання недійсним п.п. 5.3.2. п. 5.3. договору №2 від 28.12.2019. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" на користь Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" - 7,05 грн витрат на правову допомогу.

При цьому, ТОВ "Енергозбереження Рівне" не погоджується із вказаним рішенням лише в частині зменшення неустойки до 30 %, тобто у відмові в стягненні 1072792,00 грн.

Разом з тим, як убачається із письмових пояснень Приватного підприємства "Рівнетеплосервіс" він взагалі не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині висновку про правомірність нарахування позивачем неустойки у розмірі 1 532 560,00 грн.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідачем (за первісним позовом) не було подано апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, таким чином, суд апеляційної інстанції переглядає оскаржене рішення в межах доводів апеляційної скарги ТОВ "Енергозбереження Рівне" та лише в частині зменшення неустойки.

За приписами частини першої статті 230 ГК України, пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач (за первісним позовом) у відзиві на первісний позов на підставі статті 233 ГК України, ст. 551 ЦК України звернувся до місцевого господарського суду із клопотанням про зменшення розміру нарахованої неустойки до 10% від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання, що складе 55 718,17 грн.

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач вказує на те, що заявлена до стягнення позивачем сума неустойки в розмірі 1 532 560,00 грн. є надмірно великою для відповідача, оскільки складає 275 % від розміру несвоєчасно виконаного зобов`язання.

Крім того, Договором №2 передбачено сплату відповідачем пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та 3% річних за порушення грошового зобов`язання, які компенсують знецінення несплачених відповідачем коштів.

Вказує, що стягнення крім пені, ще й неустойку матиме негативні наслідки для відповідача та може спричинити стійку неплатоспроможність останнього, виникнення заборгованості по заробітній платі, а також по іншим зобов`язанням відповідача, на підтвердження долучає, зокрема, оборотно-сальдові відомості по рахунку 361 за квітень, травень, серпень 2020 року, а також, оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 за квітень, травень, серпень 2020 року, оборотно-сальдові відомості по рахунку 6851 за квітень, травень, серпень 2020 року. Крім того, зазначає, що стягнення з відповідача 1 532 560, 00 грн неустойки за відсутності збитків є явно неспіврозмірним.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи №904/4685/18).

Як убачається зі змісту рішення у справі, місцевий господарський суд, зменшуючи до 30% розмір неустойки, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, установив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зокрема, суд першої інстанції при вирішенні питання про зменшення неустойки взяв до уваги наступні обставини: розмір нарахованої неустойки складає 1 532 560,00 грн, що майже утричі перевищує суму основного боргу 557 181,76 грн, яка існувала та була сплачена у процесі розгляду справи у суді; короткостроковість виникнення боргу (борг 557 181,76 грн існував у травні-серпні 2020 року, тобто - 4 місяці); заявляючи до стягнення неустойку 1 532 560,00 грн ТОВ "Енергозбереження Рівне" не надало суду жодних доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми основної заборгованості. Також окрім неустойки до стягнення з ПП "Рівнетеплосервіс" заявлено пеню та три відсотки річних. Крім того, суд вказав, що стягнення надмірної грошової суми як неустойки призведе до невиправданого та надмірного збагачення позивача.

Апеляційний господарський суд погоджується із таким висновком місцевого господарського суду та вважає його вірним.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (пені та штрафу), що є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, №924/754/18 від 18.06.2019, №912/1703/18 від 27.03.2019, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.20 у справі 909/1240/19 (909/1076/19), від 30.09.20 у справі №922/3667/19, від 10.12.20 у справі №904/6250/19 .

Крім того, доводи скаржника в апеляційній скарзі про неправомірність посиланням в рішенні суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 в обґрунтування зменшення розміру неустойки, оскільки відносини в даній справі стосуються кредитних правовідносин, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки суд лише вказав, з посиланням на вказане рішення, що неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, проте вирішуючи питання про зменшення її розміру на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів керувався іншими встановленими винятковими обставинами з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.

З приводу доводів скаржника про те, що зменшення судом розміру неустойки завдає йому збитків, і при зменшенні неустойки суд не дослідив негативні наслідки, спричинені позивачеві, колегія суддів зазначає, що відповідно до норм статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують наявність у позивача збитків, які б були спричинені простроченням саме відповідача.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції вийшов за межі предмета спору зменшивши з власної ініціативи розмір неустойки не заслуговує на увагу, оскільки як вже зазначалося, відповідач (за первісним позовом) у відзиві на первісний позов клопотав про таке зменшення неустойки.

Крім того, як неодноразово зазначалося зменшення розміру штрафних санкцій є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Отже, суд першої інстанції у вирішенні питання про зменшення нарахування до сплати неустойки, врахував майнові інтереси сторін та встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 21.01.2021 у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Рівне" на рішення Господарського суду Рівненської області від 21.01.21 у справі № 918/753/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 21.01.21 у справі №918/753/20 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу №918/753/20 повернути до господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "23" квітня 2021 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.