ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м.Харків Справа № 913/412/16(913/665/20)
Провадження №22/913/412/16(913/665/20)
Господарський суд Луганської області в складі судді Ковалінас М.Ю., секретар судового засідання Буцька І.І., розглянувши матеріали справи
за заявою - Товариства з обмеженою відповідальністю Лисичанський скляний завод
Луганської області)
до відповідача - Публічного акціонерного товариства Лисичанський склозавод
м. Лисичанськ Луганської області )
Про стягнення заборгованості
в межах справи №913/412/16 про банкрутство - Публічного акціонерного товариства Лисичанський склозавод Пролетарій, м. Лисичанськ Луганської області
У засіданні брали участь:
від позивача - не прибули (клопотання від 16.03.2021 №1/20);
від відповідача - не прибули (клопотання від 12.04.2021 №12/04-21.1).
Сторони та учасники провадження своєчасно та належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (ухвала суду від 30.03.2021, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від 02.04.2021).
Розглянувши матеріали справи та додатково надані, суд
Відповідно до пункту 1.8. Договору передача майна на зберігання була зумовлена специфікою майна та необхідністю його зберігання відповідно до вимог чинного законодавства України в рамках проведення процедури ліквідації відповідача, з метою виключення можливості пошкодження (псування) та знецінення такого майна.
Відповідно до пункту 1.4. Договору строк зберігання майна за Договором було встановлено з моменту підписання Сторонами актів приймання-передачі майна на зберігання й до 15.04.2019.
Згідно до пункту 7.1. Договору, строк його дії було встановлено сторонами Договору до 15.04.2019 , а в частині розрахунків - до повного виконання.
Під час дії Договору, відповідно до укладених між сторонами Договору додаткових угод № 14/37 від 04.04.2019, № 67/26 від 26.07.2019 та № 41/116 від 28.10.2019, строк зберігання майна за Договором, так само, як й строк дії самого Договору, було подовжено до 15.11.2019.
Відповідно до пункту 5.1. Договору встановлено розмір плати за послуги ПОЗИВАЧА з зберігання майна ВІДПОВІДАЧА у розмірі 200000,00грн (двісті тисяч гривень 00 копійок) разом з ПДВ за кожен календарний місяць.
В свою чергу, відповідно до пункту 5.2. Договору ВІДПОВІДАЧ взяв на себе зобов`язання щомісячно, до 25 числа місяця, наступного за кожним календарним місяцем зберігання, здійснювати перерахування плати за зберігання майна на поточний банківський рахунок ПОЗИВАЧА.
Згідно до пункту 5.5. Договору підставою для здійснення плати за зберігання майна є підписаний сторонами Договору акт приймання-передачі послуг та рахунок на оплату.
За період дії Договору між ПОЗИВАЧЕМ та ВІДПОВІДАЧЕМ було підписано акти приймання-передачі послуг на загальну суму 2609677,42 грн.
08.10.2020 враховуючи факт невиконання ВІДПОВІДАЧЕМ взятих на себе зобов`язань за умовами Договору, ПОЗИВАЧ звернувся до ВІДПОВІДАЧА з вимогою про погашення заборгованості за надані ПОЗИВАЧЕМ послуги з зберігання майна.
На адресу ПОЗИВАЧА надійшла відповідь ВІДПОВІДАЧА згідно до тексту якої, останній не заперечує існування заборгованості перед ПОЗИВАЧЕМ за Договором в загальному розмірі 2 609 677,42 гривень.
Станом на 01.11.2020 заборгованість ВІДПОВІДАЧА перед ПОЗИВАЧЕМ за надані послуги з зберігання майна ВІДПОВІДАЧА становила 2609677,42грн й до моменту звернення до суду не погашена.
З 21.10.2019 вступив в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII (відповідно до п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом).
Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, з дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про банкрутство" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 441), Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 940; 2015 р., № 43, ст. 386) втрачає чинність через один рік з дня введення в дію цього Кодексу.
Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
Реалізація майна боржника здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу, крім майна боржника, оголошення про продаж якого опубліковане до дня введення в дію цього Кодексу. У разі не продажу такого майна його подальша реалізація здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Згідно витягу з протоколу передачі судової справи від 04.12.2020 заяву передано на розгляд судді Ковалінас М.Ю.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 28.12.2020 прийнято заяву ТОВ Лисичанський скляний завод до розгляду в межах справи №913/412/16 про банкрутство ПАТ Лисичанський склозавод Пролетарій за правилами загального позовного провадження та призначено розгляд справи у засіданні суду на 28.01.2021, на 12 годин 30 хвилин.
Однак, у зв`язку із перебуванням судді Ковалінас М.Ю. у відпустці (у період з 04.01.2021 по 13.01.2021 включно), на лікарняному ( у період з 14.01.2021 по 08.02.2021 включно) та у відпустці (у період з 09.02.2021 по 19.02.2021 включно) судове засідання не відбулося.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.02.2021 розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 30.03.2021.
На адресу суду від позивача ТОВ Лисичанський скляний завод надійшло клопотання від 16.03.2021 №1/20 про розгляд справи без участі його представника та за наявними в матеріалах справи документами, позивачем підтримано позовні вимоги.
Посилаючись на норми Кодексу України з процедур банкрутства (ст.ст. 30, 59, 61, 64, 75) ліквідатор зазначає, що задоволення і відшкодування витрат пов`язаних зі збереженням майна, яке є предметом забезпечення, можливо лише від грошових коштів, які надійдуть на ліквідаційний рахунок банкрута від продажу саме такого забезпеченого майна та при умові схвалення звіту арбітражного керуючого про здійснення та відшкодування таких витрат забезпеченим кредитором.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 30.03.2021 у справі №913/412/16 (№913/665/20) закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті у засіданні суду на 13.04.2021.
Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та про можливість його задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст.3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Кодексу України з процедур банкрутства, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.1 ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до пункту 1.8. Договору передача майна на зберігання була зумовлена специфікою майна та необхідністю його зберігання відповідно до вимог чинного законодавства України в рамках проведення процедури ліквідації ВІДПОВІДАЧА, з метою виключення можливості пошкодження (псування) та знецінення такого майна.
Відповідно до пункту 1.4. Договору строк зберігання майна за Договором було встановлено з моменту підписання Сторонами актів приймання-передачі майна на зберігання й до 15.04.2019.
Згідно до пункту 7.1. Договору, строк його дії було встановлено сторонами Договору до 15.04.2019 року, а в частині розрахунків - до повного виконання.
Під час дії Договору, відповідно до укладених між сторонами Договору додаткових угод № 14/37 від 04.04.2019, № 67/26 від 26.07.2019 та № 41/116 від 28.10.2019, строк зберігання майна за Договором, так само, як й строк дії самого Договору, було подовжено до 15.11.2019.
Відповідно до пункту 5.1. Договору встановлено розмір плати за послуги ПОЗИВАЧА з зберігання майна ВІДПОВІДАЧА у розмірі 200000,00 грн. (двісті тисяч гривень 00 копійок) разом з ПДВ за кожен календарний місяць.
В свою чергу, відповідно до пункту 5.2. Договору ВІДПОВІДАЧ взяв на себе зобов`язання щомісячно, до 25 числа місяця, наступного за кожним календарним місяцем зберігання, здійснювати перерахування плати за зберігання майна на поточний банківський рахунок ПОЗИВАЧА.
Згідно до пункту 5.5. Договору підставою для здійснення плати за зберігання майна є підписаний сторонами Договору акт приймання-передачі послуг та рахунок на оплату.
За період дії Договору між ПОЗИВАЧЕМ та ВІДПОВІДАЧЕМ було підписано наступні акти приймання-передачі послуг на загальну суму 2609677грн 42 коп:
- акт приймання-передач послуг № 66 від 30.11.2018 року на суму 309 677,42 грн;
- акт приймання-передач послуг № 83 від 31.12.2018 року на суму 200 000,00 грн;
- акт приймання-передач послуг № 1 від 31.01.2019 року на суму 200 000,00 грн;
- акт приймання-передач послуг № 12 від 28.02.2019 року на суму 200 000,00 грн.;
- акт приймання-передач послуг № 16 від 31.03.2019 року на суму 200 000,00 грн;.
- акт приймання-передач послуг № 23 від 30.04.2019 року на суму 200 000,00 грн;.
- акт приймання-передач послуг № 34 від 31.05.2019 року на суму 200 000,00 грн;.
- акт приймання-передач послуг № 44 від 30.06.2019 року на суму 200 000,00 грн;
- акт приймання-передач послуг № 55 від 31.07.2019 року на суму 200 000,00 грн;
- акт приймання-передач послуг № 71 від 31.08.2019 року на суму 200 000,00 грн;
- акт приймання-передач послуг № 92 від 30.09.2019 року на суму 200 000,00 грн;
- акт приймання-передач послуг № 118 від 31.10.2019 року на суму 200 000,00 грн;
- акт приймання-передач послуг № 125 від 15.11.2019 року на суму 100 000,00 грн (а.с. 54-66).
ПОЗИВАЧ звертався до ВІДПОВІДАЧА з вимогами від 08.10.2020 №205 та від 29.10.2020 №221 про погашення заборгованості за надані ПОЗИВАЧЕМ послуги з зберігання майна (а.с. 62, 69).
Станом на дату подання цієї позовної заяви, Відповідачем на користь Позивача вищезазначена заборгованість не сплачена і складає 2609677,42 грн.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.
Відповідно до ст. 174 ГК України підставою виникнення господарського зобов`язання є господарський договір.
Ст. 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Між суб`єктами господарювання згідно ст. 179 Господарського кодексу України майново - господарські зобов`язання можуть виникати на підставі господарських договорів, які укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Статтею 936 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених ст. 208 цього кодексу.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з п.3 ч. 1 ст. 937 Цивільного кодексу України письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.
Згідно ч.1 ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.
Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідач, в порушення умов укладеного Договору, не здійснив оплату наданих позивачем послуг зі зберігання майна.
Доводи позивача, на підставі яких заявлено позовні вимоги, підтверджуються наданими позивачем доказами та іншими матеріалами справи і не суперечать чинному законодавству.
Доводи відповідача в особі ліквідатора Віскунова О.В., наведені у його відзиві не спростовують наявність несплаченої заборгованості перед позивачем і обов`язку відповідача сплатити цю заборгованість позивачу відповідно до умов Договору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 129, 236- 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено та підписано 20.04.2021.
Суддя М.Ю. Ковалінас
1 - до справи;
6-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (вул. Ярослава Мудрого, 16, м. Харків);