ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021 Справа № 917/135/21

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тимофієнко О.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Адоніс-люкс», , 72370, Запорізька область, Мелітопольський р-н, с. Новогородківка, вул.Нестеренко, буд. 80/1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кварк", код за , 37600, Полтавська обл.., м. Миргород, вул. Сорочинська, буд. 31

про стягнення 112 984,53 грн.,

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Адоніс-люкс» звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кварк" про стягнення 112 984,53 грн. заборгованості по Договору на поставку продукції від 06.02.2019 року № 3/2019, у тому числі: 73 980 гривень 00 копійок основної заборгованості, 26 067 гривень 53 копійки неустойки у вигляді пені, 7 663 гривні 00 копійок три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання, 5 274 гривні 00 копійок індексу інфляції.

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кварк» всупереч норм чинного законодавства України, зокрема, статті 193, 265 ГК України та підпункти 5.5 та 5.6 Договору не здійснило оплату за поставлений Товар у встановлені Договором строки.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2021р. даний позов був переданий на розгляд судді Киричуку О.А.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 09.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін (без проведення судового засідання), запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

З метою повідомлення учасників справи про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження позивача та відповідача, та отримана, зокрема, відповідачем 16.02.21.

02.03.21 від відповідача надійшов відзив, в якому він підтвердив факт укладення Договору на поставку продукції № 3/2019 від 06 лютого 2019 року та поставку продукції відповідно з умовами договору, проте заперечив проти наявності боргу по договору на дату подання відзиву та у задоволенні позову просив відмовити.

03.03.21 від відповідача надійшли доповнення до відзиву у зв"язку з необхідністю подання якісних копій документів, на які він послався в обгрунтування своїх заперечень.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Судом враховано, що за ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В зв`язку з установленням карантину на усій території України, для забезпечення процесуальних прав сторін, прийняття рішення судом відкладалося.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Адоніс-люкс» (іменоване в подальшому -Продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кварк» (іменоване в подальшому -Покупець, відповідач), укладено Договір на поставку продукції № 3/2019 від 06 лютого 2019 року (далі - Договір) про поставку проса жовтого органічного відповідної якості у кількості 6,6 тонн (далі - Товар).

Підпунктом 2.2 пункту 2 Договору встановлено, що Продавець зобов`язується здійснити поставку Товару до 20 червня 2019 року.

Згідно з підпунктом 5.3, підпунктом 5.4 пункту 5 Договору ціна Товару, що поставляється за цим Договором становить 19 441, 92 грн., за 1 тонну без ПДВ, загальною вартістю 153 980 гривень 00 копійок. Загальна сума договору складає - 153980.00 грн.

Згідно з підпунктом 5.5 пункту 5 Договору термін оплати - 10 робочих днів після відвантаження Товару.

Згідно з підпунктом 5.6, підпунктом 5.4 пункту 5 Договору розрахунки за цим Договором здійснюються після надання Продавцем документів вказаних у п.2.3. шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Продавця. Моментом оплати являється момент списання коштів з розрахункового рахунку Покупця.

Підпунктом 9.3 пункту 9 Договору встановлено, що у випадку прострочення виконання свого зобов`язання щодо оплати Товару за даним Договором Покупець зобов`язаний за кожний випадок порушення сплатити Продавцю на його вимогу неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення виконання зобов`язання, від суми простроченого до сплати зобов`язання.

Підпунктом 10.1 пункту 10 Договору встановлено, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін.

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.10.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2019 року, але не раніше виконання усіх зобов"язань сторонами щодо виконання та/або пов`язане з виконанням умов даного Договору.

Якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії Договору жодна сторона не попередить письмово про свій намір розірвати або про припинити дію Договору Договір вважається пролонгованим до кінця наступного календарного року на тих же умовах.

Як зазначає позивач, на виконання умов підпункту 2.2 пункту 2 Договору він здійснив поставку Товару у кількості 6,6 тонн, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 19.03.2019 року № 1, видатковою накладною від 19.03.2019 року на загальну суму 153 980,00 грн.

За твердженням позивача, не зважаючи на те, що кінцевий термін оплати Товару по Договору становив 30.03.2019 року, відповідач всупереч норм чинного законодавства України не здійснив оплату за поставлений Товар у встановлені Договором.

29.10.2020 року на виконання умов Договору відповідач сплатив 80 000 гривень 00 копійок, заборгованість у розмірі 73 980 гривень 00 копійок станом на дату звернення з позовом (згідно штемпеля поштового відділення позивачем позовна заява подана 29.01.21) погашена не була.

21.12.2020 позивач направив відповідачу вимогу за вих. № б/н, в якій надавалася інформація про нараховані штрафи за прострочення виплати грошових коштів за основними зобов`язаннями з відповідним розрахунком та проханням перерахувати зазначену суму в семиденний термін з моменту отримання вимоги.

Оскільки будь-які дії із сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Кварк» були відсутні, Позивач звернувся до суду та просить суд стягнути з відповідача 112 984,53 грн. заборгованості по Договору на поставку продукції від 06.02.2019 року № 3/2019, у тому числі: 73 980 гривень 00 копійок основної заборгованості , 26 067 гривень 53 копійки неустойки у вигляді пені, 7 663 гривні 00 копійок три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання, 5 274 гривні 00 копійок індексу інфляції.

Відповідач у відзиві та доповненнях до відзиву вказав, що залишок боргу по Договору № 3/2019 від 06 лютого 2019 року на суму у 73980,00 грн. він сплатив на рахунок ТОВ «Адоніс-Люкс» платіжним дорученням № 51 від 01 березня 2021 року. Таким чином, на дату подання відзиву, тобто на 01 березня 2021 року у ТОВ «КВАРК» відсутні боргові зобов"язання перед ТОВ «Адоніс-Люкс» по договору № 3/2019 від 06 лютого 2019 року.

Щодо позових вимог про нарахування неустойки у вигляді пені 26067 грн, три проценти річних 7663 грн. від простроченої суми,; 5274 грн. індекса інфляції та 2270 грн. судового збору, відповідач зробив заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій, щодо нарахування пені, індексу інфляії та трьох процентів річних та просить суд відмовити позивачу у стягненні нарахованих ним штрафних санкцій.

Відповідач також просить суд відмовити позивачу у позовних вимогах про стягнення пені, яка нарахована за період із 22.12.2019 року по 21.12.20 року, враховуючи положення ст. 232 ГК України.

Крім того, Відповідач також просить суд відмовити позивачу у стягненні пені, індексу інфляції та трьох процентів річних, які позивач нарахував із 30.03.2019 року, оскільки вважає, що позивач недобросовісно користується своїми процесуальними правами, адже має заборгованість перед відповідачем на суму 128 142, 00 грн.

При вирішенні справи судом досліджено докази, наявні у матеріалах справи, зокрема: копії Договору на поставку продукції від 06.02.2019 року № 3/2019, акту звірення розрахунків від 31.10.2019 року № 25, вимоги про повернення отриманих грошових коштів від 21.12.2020 року № б/н, накладної від 19.03.2019 року № 1, рахунка-фактури від 19.03.2019 року № 1, товарно-транспортної накладної від 19.03.2019 року, виписки АТ «ПУМБ» по рахунку ТОВ «Адоніс-люкс» від 29.10.2019 року, платіжного доручення № 51 від 01.03.2021 року, Акту звірки взаєморозрахунків на суму 106552,77 по заборгованості ТОВ «Адоніс-Люкс», Акту звірки взаєморозрахунків по договору № 3/2019 від 06.02.2019 станом на 01.03.2021 року, Розрахунок неустойки у вигляді пені, а також три проценти річних від простроченої суми.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що підпунктом 2.2 пункту 2 Договору встановлено, що Продавець зобов`язується здійснити поставку Товару до 20 червня 2019 року.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач здійснив поставку Товару у кількості 6,6 тонн за видатковою накладною від 19.03.2019 року на загальну суму 153980,00 копійок.

Згідно з підпунктом 5.5 пункту 5 Договору термін оплати - 10 робочих днів після відвантаження Товару.

З огляду на умови Договору та дату здійсненої позивачем поставки товару кінцевий термін оплати Товару по Договору становив 30.03.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджено, що не здійснило оплату за поставлений Товар у встановлені Договором строки.

При цьому, судом враховано, що 29.10.2020 року (по закінченню визначеного договором строку, але до звернення позивача до суду з позовом) відповідач сплатив на користь позивача 80 000 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 100 та випискою з АТ «ПУМБ» від 29.10.2020 року по рахунку Товариство з обмеженою відповідальністю «Адоніс-люкс», а 01.03.2021 року (по закінченню визначеного договором строку, але після звернення позивача до суду з позовом) відповідач сплатив на користь позивача 73 980 гривень 00 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № 100.

Таким чином, станом на дату ухвалення рішення, матеріалами справи підтверджується факт виконання взятих на себе відповідачем зобов`язань щодо оплати грошових коштів за поставлений Товар за видатковою накладною від 19.03.2019 року на загальну суму 153980,00 копійок у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на те, що позивач у позові ставить вимогу про стягнення 73 980 гривень 00 копійок основної заборгованості, наявність доказів сплати такої заборгованості позивачу, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині вимог про стягнення 73 980 гривень 00 копійок підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як встановлено судом, відповідачем порушено зобов`язання щодо оплати товару, яке виражається у неналежному його виконанні.

Підпунктом 9.3 пункту 9 Договору встановлено, що у випадку прострочення виконання свого зобов`язання щодо оплати Товару за даним Договором Покупець зобов`язаний за кожний випадок порушення сплатити Продавцю на його вимогу неустойку у формі пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення виконання зобов`язання, від суми простроченого до сплати зобов`язання.

Позивачем на підставі вказаних положень нараховано відповідачу 26 067 гривень 53 копійки неустойки у вигляді пені за період з 22.12.2019 по 21.12.2020. При здійсненні нарахування пені позивач вказав, що розрахунок пені здійснювався за весь період прострочення.

Судом враховано, що факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ЦК України вказане надає право позивачу на нарахування неустойки у розмірі та порядку, що визначений умовами договору, однак, з урахуванням обмежень, зокрема, встановлених п. 6 ст. 232 ГК України щодо можливого строку її нарахування, оскільки договором іншого не встановлено.

Суд зазначає, що з огляду на визначений кінцевий термін оплати Товару по Договору (30.03.2019 року), у відповідності до вимог п. 6 ст. 232 ГК України позивач мав право на нарахування неустойки за період з 30.03.2019 по 30.09.2019 (оскільки 29.09.2019 припадає на вихідний день).

Як зазначено вище, позивачем нараховано відповідачу 26 067 гривень 53 копійки неустойки у вигляді пені за період з 22.12.2019 по 21.12.2020, що суперечить вимогам п. 6 ст. 232 ГК України.

Таким чином, з огляду на визначений позивачем строк нарахування штрафних санкцій та положення п. 6 ст. 232 ГК України, вимоги позивача про стягнення 26 067 гривень 53 копійки неустойки у вигляді пені задоволенню не підлягають.

При цьому, суд зазначає, що відповідач у відзиві заявив про застосування позовної давності щодо вимог, зокрема, про нарахування неустойки у вигляді пені 26067 грн.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. І ст. 259 ЦК України). Крім того, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте, оскільки суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог в частині вимог про нарахування неустойки у вигляді пені 26067 грн., наслідки спливу позовної давності судом не застосовуються.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Позивачем заявлено до стягнення 7 663 гривні 00 копійок три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 30.03.2019 по 21.12.2020 та 5 274 гривні 00 копійок інфляційних за аналогічний період.

Частиною 2 статті 526 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За своєю правовою природою передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних від простроченої суми не мають характеру штрафних санкцій, а є способами захисту майнового права кредитора, які полягають, відповідно, у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та в отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних, суд встановив, що позовні вимоги в цій частині відповідають вимогам чинного законодавства, їх розрахунок здійснений позивачем належним чином, у зв`язку з чим підлягають судом задоволенню в повному обсязі.

При цьому, суд не погоджується з відповідачем про те, що в частині позовних вимог про стягнення 3% річних і інфляційних позивачем пропущено, встановлений пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України, річний строк спеціальної позовної давності, оскільки такий строк позовної давності встановлено до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Інфляційні ж та 3% річних не є штрафом або пенею, а є платою за збитки, завдані знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, що відбулися в період прострочення по грошовому зобов`язанню.

Тому, на вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних спеціальна позовна давність не застосовується, а застосовується загальна позовна давність тривалістю 3 роки, встановлена статтею 527 ЦК України.

З огляду на дату звернення позивача до суду з позовом, суд дійшов висновку, що в частині позовних вимог про стягнення 3% річних і інфляційних позовна давність не пропущена.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову частково, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 7 663 гривні 00 копійок три проценти річних та 5 274 гривні 00 копійок інфляційних, в частині вимог про стягнення 73 980 гривень 00 копійок основної заборгованості провадження у справі слід закрити, в частині вимог про стягнення 26 067 гривень 53 копійки неустойки у вигляді пені - у позові відмовити.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, що складає 259,92 грн.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що питання повернення суми сплаченого ним судового збору в частині вимог щодо яких провадження у справі закрите суд вирішить за наявності відповідної заяви про повернення судового збору.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кварк", код за , 37600, Полтавська обл.., м. Миргород, вул. Сорочинська, буд. 31 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Адоніс-люкс», , 72370, Запорізька область, Мелітопольський р-н, с. Новогородківка, вул.Нестеренко, буд. 80/1) 7 663 гривні 00 копійок три проценти річних, 5 274 гривні 00 копійок індексу інфляції, витрати по сплаті судового збору у розмірі 259 гривні 92 копійки.

3. В частині вимог про стягнення 73 980 гривень 00 копійок основної заборгованості провадження у справі закрити.

4. В частині вимог про стягнення 26 067 гривень 53 копійки неустойки у вигляді пені у позові відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.04.2021р.

Суддя Киричук О.А.