ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2021 р. Справа№ 910/9382/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Ходаківської І.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Кульчицька І.А.,

представників сторін:

позивача: Невструєв Л.Б.,

відповідача: не з`явилися,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2020

у справі № 910/9382/20 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс"

до Департаменту патрульної поліції

про стягнення 66.504,71 грн,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" звернулося до місцевого суду (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 03.08.2020) з позовом про стягнення з Департаменту патрульної поліції 59.396,77 грн основної заборгованості за природний газ, 1.010, 41 грн інфляційних витрат, 901,92 грн 3% річних та 5.195, 61 грн пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" 3% річних в сумі 361,66 грн, інфляційні втрати в сумі 575, 62 грн, пеню в сумі 2.049,40 грн та судовий збір в сумі 94,40 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що наявними у справі належними письмовими доказами є доведеним факт прострочення виконання відповідачем зобов`язань за договором з оплати природного газу, а тому з відповідача підлягає стягненню штрафні санкції у визначеному судом розмірі.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ТОВ "Укр Газ Ресурс" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким позов заволинити повністю.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Укр Газ Ресурс" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 у справі №910/9382/20; ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 розгляд справи призначено на 10.03.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 розгляд справи був відкладений на 31.03.2021.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А. (у зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В. на лікарняному).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 у справі №910/9382/20 до провадження у визначеному складі суду.

Представники відповідача у судове засідання 31.03.2021 не з`явилися.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2021 відкладено судове засідання на 14.04.2021.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Ходаківська І.П., Корсак В.А. (у зв`язку з перебуванням судді Попікової О.В. на лікарняному).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 прийняти апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 у справі №910/9382/20 до провадження у визначеному складі суду.

Вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що відповідач спожив газ у обсязі, більшому ніж узгоджено додатковими угодами до договору № 19 на постачання природного газу для потреб побутових споживачів від 26.02.2020, та не підписав наданих позивачем актів, що свідчить про невиконання відповідачем умов договору. Водночас факт споживання природного газу відповідачем у січні, лютому та березні 2020 року підтверджується даними з Інформаційної платформи SAP Оператора газотранспортної системи ТОВ "Оператор ГТС України". Також апелянт стверджує, що відповідач не надавав позивачеві відповідного акта розподілу природного газу, у якому зазначено фактичний обсяг спожитого природного газу за той чи інший розрахунковий період.

У судовому засіданні 14.04.2021 представник позивача надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представники відповідача у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних представників.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 26.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (Постачальник) та Департаментом патрульної поліції (Споживач) був укладений договір № 19 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1 Договору) Постачальник зобов`язався поставити (передати у власність) Споживачу у 2019 році природний газ відповідно до коду CPV за ДК 021:2015 - 09120000-6 "Газове паливо" (природний газ) (далі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені цим Договором.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що плановий обсяг постачання газу складає 50.000 тис. куб. м.

Пунктом 3.6 Договору визначено, що загальна сума Договору складається із місячних сум вартості газу поставленого Споживачеві за Договором та становить 459.540,00 грн, в т.ч. ПДВ - 76.590,00 грн.

Пунктом 2.9 Договору встановлено, що визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в такому порядку:

2.9.1. За підсумками розрахункового періоду Споживач до 07 (сьомого) числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати Постачальнику копію відповідного акта про фактичні обсяги розподіленого (протранспортованого) природного газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ;

2.9.2. На підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником Постачальника;

2.9.3. Споживач протягом п`яти днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати у письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову у підписанні акта приймання-передачі газу;

2.9.4. У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до Договору або в судовому порядку;

2.9.5. У випадку не повернення Споживачем підписаного оригіналу акта приймання-передачі газу або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним Споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунковий період за Договором становить один місяць - з 7.00 години першого дня місяця до 7.00 години першого дня наступного місяця включно.

Пунктом 4.2 Договору передбачається, що оплата газу здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в такому порядку:

4.2.1. Постачальник надає Споживачу рахунок та акт приймання-передачі за спожитий газ з 05 по 10 числа місяця, наступного за розрахунковим;

4.2.2. Споживач здійснює оплату обсягу поставленого (спожитого) газу у попередньому розрахунковому періоді шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника у національній валюті України за рахунок коштів Державного бюджету протягом 7 (семи) робочих днів з моменту надання Постачальником рахунку та акта приймання-передачі газу за ціною, що діє на момент постачання газу, але яка не повинна бути більшою за ціну, вказану в п. 3.2 цього Договору.

Згідно з п. 5.4.2 Договору Споживач зобов`язуються оплачувати Постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених Договором.

Згідно з п. 11.1 Договору цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2019, а в частині розрахунків - до повного виконання.

Додатком № 1 до Договору сторони погодили планові обсяги та адреси постачання природного газу на 2019 рік.

В матеріалах справи міститься також додаткова угода № 5 від 27.12.2019 до Договору, пунктом 1 якої сторони погодили подовжити дію Договору на строк до 20.02.2020, достатній для проведення закупівлі на початку 2020 року.

Також разом із відзивом на позов відповідач надав місцевому суду додаткову угоду № 6 від 30.01.2020 до Договору, зі змісту якої вбачається, що сторони погодили такі умови:

« 1. Викласти пункт 1.2 Договору в наступній редакції:

"1.2. Плановий обсяг постачання природного газу:

1.2.1. у 2019 році - 24,715 тис. куб. м.

1.2.2. у 2020 році - 4,500 тис. куб. м.";

2. Викласти пункт 3.6. Договору в наступній редакції:

"п. 3.6. Загальна сума Договору складається:

3.6.1 у 2019 році - із місячних сум вартості газу, поставленого Споживачеві за даним Договором, та становить 238.819,67 грн (двісті тридцять вісім тисяч вісімсот дев`ятнадцять грн 67 коп), в тому числі ПДВ - 39.803,28 грн (тридцять дев`ята тисяч вісімсот три грн 28 коп);

3.6.2. у 2020 році - із місячних сум вартості газу, поставленого Споживачеві за цим Договором, та становить 44.122,32 грн (сорок чотири тисячі сто двадцять дві грн 32 коп) з ПДВ, у т.ч. ПДВ 7.353,72 грн (сім тисяч триста п`ятдесят три грн. 72 коп)";

3. Ця Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору, укладеного між Постачальником та Споживачем.

4. Інші умови вище згаданого Договору, яких не порушувала ця додаткова угода, запишаються незмінними і Сторони підтверджують за ними свої зобов`язання.

5. Ця Додаткова угода набирає чинності з дати її підписання. У порядку, визначеному частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що умови цього Договору застосовуються до відносин між ними, що склалися з 01 січня 2020 року.».

За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір є договором поставки. Сторони досягли всіх істотних для вказаного виду договору умов, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. ст. 179, 180, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) він є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України це договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що на виконання умов Договору у період з 01.01.2020 по 31.03.2020 позивач на об`єкти відповідача поставив 17,5217 тис. м куб. природного газу на загальну суму 171.799,56 грн, зокрема за січень 2020 року - 9,299380 тис. м куб. природного газу на загальну суму 91.180,04 грн, за лютий 2020 року - 8,181200 тис. м куб. природного газу на загальну суму 80.216,34 грн та за березень 2020 року - 0,041120 тис. м куб. природного газу на загальну суму 403,18 грн.

При цьому на виконання умов Договору позивач направив відповідачу два примірника акта прийому-передачі природного газу № УГР00000144 від 31.01.2020 на обсяг 9,299380 тис. м куб., поставлений у січні 2020 року, два примірники акта прийому-передачі № УГР00000355 від 29.02.2020 на обсяг 8,181200 тис. м куб. та два примірники акта прийому-передачі№ УГР00000688 від 31.03.2020 на обсяг 0,041120 тис. м куб. Однак відповідач не повернув на адресу позивача його примірники вказаних актів прийому-передачі та не надіслав на адресу позивача вмотивованої відмови в підписанні зазначених вище актів прийому-передачі природного газу за січень, лютий та березень 2020 року, а відтак, виходячи з п. п. 2.9.5 Договору, позивач вважає, що такі акти погоджені та підписані відповідачем.

При цьому позивач вказує на те, що фактично відповідач не розрахувався за постачання природного газу у січні 2020 року на загальну суму 22.899,57 грн, враховуючи переплату, яка мала місце у грудні 2019 року на суму 68.280,47 грн, за лютий 2020 року на загальну суму 80.216,34 грн та за березень 2020 року на загальну суму 403,18 грн.

Позивач стверджує, що на день складення позовної заяви відповідач не розрахувався за поставлений природний газ у спірний період і таким чином, заборгованість відповідача за поставлений природний газ складає 103.519,09 грн, у зв`язку із чим (з урахуванням заявленої заяви про зменшення розміру позовних вимог на здійснену відповідачем суму оплати в розмірі 44.122,32 грн) позивач просить суд стягнути з відповідача 59.396,77 грн заборгованості.

За приписами ч. 1 ст. 73 та ч. 1 ст. 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У матеріалах справи містяться акти прийому-передачі природного газу № УГР00000144 від 31.01.2020 на обсяг 9,299380 тис. м куб., поставлений у січні 2020 року, № УГР00000355 від 29.02.2020 на обсяг 8,181200 тис. м куб. та №УГР00000688 від 31.03.2020 на обсяг 0,041120 тис. м куб., підписані та завірені лише з боку позивача. Разом із актами позивач надав копію опису вкладення у цінний лист та квитанцію про відправлення № 100 від 02.06.2020, які засвідчують направлення даних актів на адресу відповідача.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані докази засвідчують відправку актів прийому-передачі природного газу на адресу відповідача 02.06.2020, водночас, як зазначалося вище, додатковою угодою № 5 від 27.12.2019 до Договору сторони погодили подовжити дію договору на термін до 20.02.2020.

Доказів на підтвердження того факту, що дія даного Договору після 20.02.2020 була додатково продовжена, суду не надано.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору та договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Тобто після закінчення терміну (строку) дії договору припиняються також і умови даного договору, які визначають та встановлюють права і обов`язки, які випливають із даного договору, а отже припиняють дію підстави, що встановлюють майново-господарські зобов`язання згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України).

Нормою ч. 4 ст. 631 ЦК України окремо закріплено, що відповідальність за порушення стороною взятих на себе обов`язків, що виникли на момент дії договору, зберігається.

З урахуванням зазначеного, місцевий суд дійшов вірного висновку, що направлення позивачем актів прийому-передачі природного газу №УГР00000144 від 31.01.2020, № УГР00000355 від 29.02.2020 та № УГР00000688 від 31.03.2020 після закінчення терміну дії Договору (02.06.2020) - не встановлює для відповідача правових наслідків, що визначені умовами п. 2.9 Договору, позаяк на цей момент дана умова, як і весь Договір вже припинили свою дію.

Таким чином, у разі отримання даних актів відповідачем, зобов`язання останнього з повернення примірників актів (або надання мотивованої відмови від їх підписання) відповідно до п. п. 2.9.3 Договору не настає, так само як такі акти не слід вважати підписаними та прийнятими відповідачем, оскільки умова Договору, що визначає таку можливість (пп. 2.9.5), також не діяла прочинаючи з 20.02.2020 (з дати припинення дії Договору).

Доказів на підтвердження того факту, що акти прийому-передачі природного газу № УГР00000144 від 31.01.2020, № УГР00000355 від 29.02.2020 та № УГР00000688 від 31.03.2020 надсилалася позивачем відповідачеві в межах терміну дії Договору, суду не надано.

Доводи апелянта стосовно того, що факт споживання відповідачем природного газу у зазначених позивачем обсягах у січні, лютому та березні 2020 року підтверджується даними з Інформаційної платформи SAP Оператора газотранспортної системи ТОВ "Оператор ГТС України" у період знаходження відповідача в реєстрі позивача-постачальника природного газу та який проводив алокацію (підтвердження) спожитих обсягів природного газу у спірний періоді, а також посилання на норми Кодексу ГТС колегія суддів відхиляє, оскільки порядок здачі-прийняття природного газу та встановлення фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу чітко визначений положеннями пункту 2.9 Договору та саме від належного виконання даних умов Договору залежить виникнення обов`язку з оплати вартості поставленого природного газу, що є предметом розгляду даної справи.

Водночас у матеріалах справи міститься копія наданого відповідачем акта прийому-передачі природного газу № УГР 000001375 від 2020 у обсязі 4,500 тис. м куб. на суму 44.122,32 грн, який підписаний та завірений з боку сторін та яким засвідчено, що позивач надав, а відповідач прийняв природний газ у обсягах та за ціною, що визначена у додатковій угоді №6 від 30.01.2020 до Договору, вказану суму грошових коштів відповідач сплатив, у зв`язку із чим позивач заявив про зменшення розміру позовних вимог.

З урахуванням викладеного місцевий суд обґрунтовано не прийняв акти прийому-передачі природного газу №УГР00000144 від 31.01.2020, №УГР00000355 від 29.02.2020 та №УГР00000688 від 31.03.2020, засвідчені лише з боку позивача, у якості належних та допустимих доказів (які, за твердженнями апелянта, виходячи з умов п. 2.9 Договору підтверджують факт поставки позивачем та прийняття відповідачем природного газу), оскільки дані акти були направлені позивачем 02.06.2020, тобто після припинення дії Договору, а відтак вони не встановлюють для відповідача обв`язку щодо їх підписання чи надання мотивованої відмови від підписання згідно з умовами Договору (п. п. 2.9.3 - 2.9.5), з огляду на те, що на момент відправки актів положення Договору вже припинили свою дію.

Натомість акт прийому-передачі природного газу № УГР 000001375 від 2020 у обсязі 4,500 тис. м. куб. на суму 44.122,32 грн, який підписаний та засвідчений з боку сторін слід вважати належним та допустимим доказом на підтвердження факту поставки природного газу позивачем та прийняття його з боку відповідача відповідно до умов Договору. При цьому з даного акта вбачається, що він не суперечить умовами Договору та додаткової угоди № 6 від 30.01.2020 до Договору. Доказів на спростування зазначеного відповідач суду не надав.

За таких обставин місцевий суд дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 59.396,77 грн основної заборгованості є недоведеними, а відтак позов у даній частині вимог є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Водночас позивач також просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 1.010,41 грн, 3% річних в сумі 901,92 грн та пеню на підставі п. 6.2.1 Договору в сумі 5.195,61 грн, що нараховані станом на 24.06.2020 у зв`язку із простроченням відповідачем оплати вартості природного газу у сумі 103.519,09 грн (що заявлена позивачем до зменшення розміру позовних вимог).

За приписами ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 6.2.1 Договору у разі порушення строків оплати Споживач сплачує Постачальнику окрім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Як зазначалося вище, вимоги позивача про стягнення з відповідача 59.396,77 грн основної заборгованості є недоведеними, а відтак нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені у даній частині (як похідні вимоги) також є необґрунтованими.

Водночас суд бере до уваги, що вартість поставленого позивачем та прийнятого відповідачем природного газу за лютий 2020 року в сумі 44.122,32 грн (відповідно до акта прийому-передачі № УГР 000001375 від 2020 в обсязі 4,500 тис. м. куб.), була сплачена відповідачем відповідно до платіжного доручення № 8395 від 22.07.2020 вже після відкриття провадження у даній справі, у зв`язку із чим позивач зменшив розмір позовних вимог у частині основної заборгованості.

А відтак позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені, в частині нарахувань, здійснених позивачем у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати природного газу за лютий 2020 року за період з 17.03.2020 по 24.06.2020 (обраховані позивачем від заявленої ним вартості поставленого газу за лютий 2020 року - 80.216,34 грн, яку позивач вказує у акті № УГР00000355 від 29.02.2020 на обсяг 8,181200 тис. м куб.) є обґрунтованими частково в обрахунку від суми 44.122,32 грн, підтвердженої актом прийому-передачі №УГР 000001375 від 2020 в обсязі 4,500 тис. м куб., яка була сплачена відповідачем, як зазначалося вище, 22.07.2020 - після відкриття провадження у даній справі.

З урахуванням викладеного вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені підлягають задоволенню частково, виходячи із прострочення відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати вартості поставленого позивачем природного газу за лютий 2020 року в сумі 44.122,32 грн, тобто за період з 17.03.2020 по 24.06.2020, а саме в частині стягнення 3 % річних на суму 361,66 грн, інфляційних втрат на суму 575,62 грн та пені на суму 2.049,40 грн.

Колегія суддів також відзначає, що в ході розгляду справи місцевим судом 18.08.2020 від позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів, у якому він просив суд витребувати у Акціонерного товариства "ЧЕРНІВЦІГАЗ" (58009, м. Чернівці, вул. Винниченка, 9А, ) (далі - АТ "ЧЕРНІВЦІГАЗ") такі докази:

- належним чином завірені копії актів приймання-передачі/розподілу природного газу, складені та підписані між АТ "ЧЕРНІВЦІГАЗ" та Департаментом патрульної поліції (код 40108646), у яких міститься інформація щодо обсягів (Об`ємів) природного газу, розподіленого (переданого) у січні, лютому та березні 2020 року за об`єктом Департаменту патрульної поліції (ЕІС-код 56XS0001430HY00G) та спожитого останнім у січні, лютому та березні 2020 року, в розрізі постачальника природного газу - ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" (4);

- інформацію щодо фактичних обсягів природного газу, розподіленого у січні, лютому та березні 2020 року на об`єкті Департаменту патрульної поліції (; ЕІС-код 56XS0001430HY00G), за постачальником природного газу - ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" (), а саме, на об`єкт, що розташований за адресою: м. Чернівці, вул. Заводська, 25.

Клопотання мотивоване тим, що АТ "ЧЕРНІВЦІГАЗ" є Оператором газорозподільчих мереж на території Чернівецької області, у тому числі і щодо відповідача, та з огляду на положення Кодексу газорозподільчих мереж (далі - ГРМ), завданнями даного товариства є формування добових, декадних, місячних, квартальних та річних показників фактичного об`єму та обсягу передачі (розподілу, споживання) природного газу по об`єктах суб`єктів ринку природного газу, які знаходяться на ліцензованій території Оператора ГРМ та/або які замовили розподіл природного газу ГРМ у відповідному періоді.

При цьому фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках, а відтак саме Оператором ГРМ (АТ "ЧЕРНІВЦІГАЗ") здійснюється формування показників фактичного об`єму та обсягу споживання відповідачем природного газу, що визначається на підставі даних комерційних вузлів обліку, а тому у AT "ЧЕРНІВЦІГАЗ" як Оператора ГРМ є у володінні та розпорядженні інформація щодо фактичних обсягів природного газу, розподіленого у січні, лютому та березні 2020 року щодо відповідача.

За приписами ч. ч. 1. 2 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів);

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Позивач вказував на те, що він не є стороною договору про розподіл природного газу, а тому не володіє інформацією про остаточні фактичні обсяги (об`єми) природного газу, розподіленого (переданого) відповідачу у січні, лютому та березні 2020 року, та не має відповідних актів приймання-передачі/розподілу природного газу, підписаних між відповідачем та Оператором ГРМ, позивач об`єктивно позбавлений можливості надати вищевказані докази суду самостійно, у тому числі, шляхом самостійного витребування такого доказу від AT "ЧЕРНІВЦІГАЗ" та/або від відповідача.

З цього приводу апеляційний суд відзначає, що до предмету дослідження у даній справі належить встановлення факту виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого позивачем природного газу відповідно до умов договору № 19 на постачання природного газу для потреб побутових споживачів від 26.02.2019 та при цьому умови поставки (у тому числі й погодження фактичних обсягів поставленого природного газу) визначається розділом ІІ згаданого договору, а саме - положеннями пункту 2.9, які визначають порядок направлення відповідних актів про фактичний обсяг розподіленого (транспортованого) природного газу.

Виходячи з умов пункту 2.9 договору № 19 на постачання природного газу для потреб побутових споживачів від 26.02.2019, а саме - підпункту 2.9.2, сторонами має складатися відповідний акт приймання передачі природного газу, який і є підставою для оплати вартості природного газу, тобто виходячи із спірних правовідносин сторін, які визначені умовами договору, факт передачі природного газу встановлюється у спосіб та у порядку, що чітко передбачені договором, тобто на підставі відповідних актів, що складаються відповідно до положень п. 2.9 Договору.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак апелянт не надав належних доказів того, що до подачі позову у справі він не мав можливості звернутися до АТ "ЧЕРНІВЦІГАЗ" для отримання вказаних документів (офіційної інформації) чи того, що йому було відмолено у їх наданні.

Відтак колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що він не мав можливості подати до суду першої інстанції (разом з поданням позовної заяви) відповідні докази з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до умов Договору, а також з урахуванням правил, визначених Кодексами газотранспортної системи (ГТС) та газорозподільних систем (ГРМ), інформація оператора ГРМ про реальний обсяг розподіленого споживачу (чи спожитого споживачем) газу може бути підтвердженням відповідних обставин. Водночас така інформація повинна бути належним чином отримана і оформлена позивачем як учасником правовідносин на ринку природного газу і подана суду з урахуванням правил подання доказів, чого позивач в даній справі не зробив. При цьому надані позивачем відомості з Інформаційної платформи SAP Оператора газотранспортної системи ТОВ "Оператор ГТС України" (фактично, комп`ютерні скріншоти) визначеним ГПК України правилам оформлення та подання доказів, в т. ч. електронних, не відповідають.

Як встановлено ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржник не надав суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судове рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 у справі №910/9382/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 у справі №910/9382/20 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9382/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 16.04.2021.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

І.П. Ходаківська