ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2021 р. Справа№ 910/13431/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Іоннікової І.А.

Розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2021

у справі № 910/13431/20 (суддя Борисенко І.І., м. Київ, повний текст рішення складено та підписано 11.01.2021)

за позовом Фізичної особи - підприємця Білоус Сергія Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта"

про стягнення 177 249,26 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Білоус Сергій Володимирович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" про стягнення 177 249,26 грн., з яких: 125 032,26 грн. - подвійної плати за користування приміщенням за час прострочення, 52 217 грн. - збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення № 001/10-16/2 від 01.10.2016.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 у справі № 910/13431/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 125 032,26 грн неустойки, 52 217,00 грн збитків, 2 658,74 грн судового збору, 4 800,00 грн. витрат на проведення експертизи.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що доказів повернення відповідачем позивачу спірного приміщення у вказаний позивачем строк суду не надано. Враховуючи, що договір припинено 30.09.2019, а спірне приміщення повернуто позивачу відповідачем 21.01.2020, то позивач правомірно нарахував відповідачу 125 032,26 грн. подвійної орендної плати за користування приміщенням за час прострочення із жовтня 2019 по 21.01.2020. Вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 52 217 грн. збитків відповідно до ст. 779 ЦК України також підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якій просило рішення від 11.01.2021 скасувати частково та ухвалити нове рішенням, яким позов задовольнити частково стягнувши з відповідача 125 032,00 грн. неустойки, в решті позовних вимог відмовити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вважає, що спірне приміщення повернуто позивачу в стані, не гіршому за той, який приймався в оренду 01.10.2016, а всі недоліки, які були виявлені після трьох місяців з дня фактичного звільнення приміщення, відповідач вважає безпідставними. Крім того, зауваження позивача до акту приймання-передачі приміщення від 31.12.2019 направлені 20.05.2020 позивачем відповідачу разом із доповненням до претензії Вих. № 2005/20-1.

На думку скаржника, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що погіршення стану орендованого майна було спричинено саме протиправними діями відповідача, саме цьому полягає невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції у встановлений строк не надходив.

Частиною 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений судом апеляційної інстанції, не подав відзив на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що неподання відповідачем відзиву не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно із витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/13431/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/13431/20.

22.02.2020 матеріали справи № 910/13431/20 надійшли до Північного апеляційного господарського суду. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 у справі № 910/13431/20. Відкрито апеляційне провадження у справі № 910/13431/20. Ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 у справі № 910/13431/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 001/10-16/2 від 01.10.2016.

Відповідно до договору позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 296,7 м2, яке знаходиться за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Залізнична, 14.

Згідно умов п. 1.5 договору стан приміщення та його характеристики додатково зазначаються в акті приймання-передачі приміщення.

Відповідно до п. 3.6 договору відповідач повертає позивачу приміщення, в день закінчення строку дії договору або дострокового припинення даного договору в стані не гіршому за той, що було зафіксовано в акті приймання-передачі приміщення, із врахуванням нормального зносу.

Приміщення вважається повернуте позивачеві з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення або акта про звільнення приміщення, складеного в порядку, встановленому п. 3.8 договору (п. 3.7 договору).

Згідно умов п. 4.2 договору за користування приміщенням відповідач щомісячно сплачує позивачу орендну плату у розмірі 17 000 грн.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення їх печатками і діє протягом одного року. У випадку, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії даного договору жодна із сторін не виявить бажання, шляхом направлення відповідного письмового повідомлення іншій стороні, припинити дію цього договору, він буде вважатися автоматично пролонгований на тих самих умовах на наступні 11 календарних місяців (п. 7.1 договору).

Згідно умов п. 7.3 договору будь-яка із сторін має право достроково розірвати цей договір в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення іншої сторони про розірвання цього договору не менше ніж за 30 календарних днів до очікуваної дати розірвання.

Як свідчать матеріали справи, 01.10.2016 відповідач прийняв від позивача об`єкт оренди у стані, що відповідають умовам договору оренди, що підтверджується наявним у матеріалах справи актом приймання-передачі приміщення від 01.10.2016.

В подальшому, додатковими угодами № 2 від 01.09.2018 та № 3 від 30.08.2019, сторони продовжили строк дії договору до 01.09.2019 та на 1 календарний місяць, відповідно.

18.09.2019 орендодавець направив орендарю повідомлення з вимогою про звільнення приміщення 01.10.2019 та передати його орендодавцю за актом приймання-передачі. Вказаний лист відповідач одержав 24.09.2019.

Враховуючи належне повідомлення позивачем відповідача про припинення договору, спірний договір припинився 30.09.2019.

Доказів повернення відповідачем позивачу спірного приміщення у вказаний позивачем строк суду не надано.

21.01.2020 відповідач надіслав позивачу листа з актом приймання-передачі приміщення від 31.12.2019. Вказаний акт позивач підписав із зауваженнями вказавши, що поточний ремонт приміщення не проводився, пошкоджене та зіпсоване майно не відновлене. Детальні зауваження до технічного стану приміщення будуть надані додатково окремим додатком, який буде невід`ємною частиною цього акту.

Пунктом 3.10 договору сторони погодили, що витрати, понесені відповідачем на поточний ремонт приміщення, є витратами відповідача відповідно до податкового законодавства України.

Як вже зазначалось, із акту приймання-передачі приміщення від 31.12.2019 вбачається, що позивач підписав його із зауваженнями, вказавши, що поточний ремонт приміщення не проводився, пошкоджене та зіпсоване майно не відновлене. Детальні зауваження до технічного стану приміщення будуть надані додатково окремим додатком, який буде невід`ємною частиною цього акту, у зв`язку із чим доводи відповідача з приводу передачі ним 31.12.2019 орендованого приміщення позивачу без будь-яких зауважень є необгрутованими.

За твердженнями позивача, технічний стан приміщення був незадовільний і для визначення вартості ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, позивач звернувся до судового експерта Юрова А.Н. із заявою про проведення будівельно-технічного дослідження.

Згідно із висновками судових експертиз №№ 03/20 від 18.02.2020, 20/20 від 02.11.2020 вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок механічного впливу та інтенсивної експлуатації досліджуваного об`єкту, відсутності вчасних поточних ремонтних робіт нежитлових приміщень загальною площею 296,7 м2, які знаходяться за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Залізнична, 14 складає 52 217 грн.

21.03.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією № 2103/20-1 про відшкодування збитків у розмірі 52 217 грн.

09.04.2020 відповідач листом № 475-20к у відповідь на вказану претензію не заперечив проти факту незадовільного стану приміщення, просив надати йому документальне підтвердження вартості пошкодженого майна.

20.05.2020 позивач надіслав відповідачу лист № 2005/20-1 з копією висновку експерта № 03/20 від 18.02.2020.

Проте, відповіді на вказані листи відповідач не надав, доказів на спростування чи заперечення обставин не представив.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із вимогами ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Враховуючи, те, що матеріалами справи підтверджується припинення договору 30.09.2019, натомість спірне приміщення повернуто позивачу відповідачем 21.01.2020, то позивачем правомірно нараховано відповідачу 125 032,26 грн. подвійної орендної плати за користування приміщенням за час прострочення із жовтня 2019 по 21.01.2020.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 позов задоволено.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 125 032,26 грн подвійної орендної плати за користування приміщенням за час прострочення не оскаржується жодною із сторін.

Апеляційний господарський суд відзначає, що скаржник оскаржує рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних щодо стягнення збитків у розмірі 52 217,00 грн.

Відтак, судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції в оскаржуваній відповідачем частині.

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Нормою ст. 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається зокрема неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. До збитків, серед іншого, відноситься упущена вигода, тобто доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

За загальними правилами для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина правопорушника. Перші три елементи складу правопорушення розглядаються як об`єктивні умови відповідальності, доведення наявності яких покладається на потерпілу особу. Четвертий складовий елемент правопорушення - вина є суб`єктивною умовою цивільно-правової відповідальності особи, яка порушила зобов`язання. Тому кредитор має довести не лише розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, але й самий факт порушення боржником його обов`язку та причинний зв`язок між цим порушенням і шкодою. Навпаки, щоб звільнитись від відповідальності, боржник має довести відсутність своєї вини.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Так, до матеріалів справи позивачем додано висновок експерта № 03/20 від 18.02.2020 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, складений судовим експертом Юровим Анатолієм Никаноровичем на замовлення позивача, згідно із яким вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок механічного впливу та інтенсивної експлуатації досліджуваного об`єкту, відсутності відповідних вчасних поточних ремонтних робіт нежитлових приміщень площею 296,7 кв.м, за адресою: Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Залізнична, 14, згідно із наданим на дослідження дефектного акту складає 52 217,00 грн.

Згідно із ч. 1, 7 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Натомість зазначений висновок № 03/20 від 18.02.2020 не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не містить відомостей, що таких висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, у зв`язку із чим, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для прийняття такого висновку, як доказу у справі.

Щодо висновку експерта № 20/20 від 02.11.2020 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, складений судовим експертом Юровим Анатолієм Никаноровичем, згідно із яким, вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень внаслідок експлуатації нежитлових приміщень площею 296,7 кв.м, за адресою: Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Залізнична, 14, згідно із наданим на дослідження дефектного акту та за результатами візуально-інструментального обстеження, станом на 31.01.2020 складає 52 217,00 грн.

Натомість колегія суддів апеляційного господарського суду не може вважати висновок експерта № 20/20 від 02.11.2020 належним та допустимим доказом, в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України, оскільки у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачем або залученими ним на підставі відповідного договору іншими особами виконані роботи з відновлення орендованого нерухомого майна, які відображені у доданій до цього висновку кошторисній документації, а висновок про оцінку розміру матеріального збитку складений 02.11.2020, тобто більше ніж через 9 місяців після звільнення відповідачем орендованого майна.

Слід зазначити, що вказані експертизи були проведені на підставі дефектного акту, який складений позивачем одноособово, тобто зацікавленою особою, тому не може бути належним та допустимим доказом, в розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України.

У матеріалах справи відсутні докази протиправної поведінки відповідача, що стала наслідком пошкоджень нежитлових приміщень.

Також у матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем понесені витрати, пов`язані із відновленням порушеного права, зокрема, витрати на ремонт спірного майна в сумі 52 217,00 грн.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених відповідачем в апеляційній скарзі

Суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи апеляційної скарги ТОВ "Нова пошта" знайшли своє підтвердження.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. (або) резолютивної частини; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає недоведеними підстави для стягнення з відповідача неустойки у розмірі 52 217,00 грн.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції помилково визнав встановленими недоведені обставини справи та зробив висновки, які не відповідають обставинами справи, що згідно з п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України є підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю та ухвалення в апеляційному порядку нового рішення про часткове задоволення позову.

Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 у справі № 910/13431/20 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 52 217,00 грн збитків, є незаконним та підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків.

Розподіл судових витрат

Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 52 217,00 грн битків відмовлено, витрати по сплаті судового збору підлягають пропорційному розподілу між позивачем та відповідачем, а 4 800,00 грн витрат на проведення будівельно-технічної експертизи, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 у справі № 910/13431/20 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" 52 217,00 грн збитків, 783,26 грн судового збору та 4 800,00 грн витрат на проведення експертизи.

3. В цій частині прийняти нове рішення, яким у задоволені позову Фізичної особи - підприємця Білоус Сергія Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" про стягнення збитків у розмірі 52 217,00 грн, 783,26 грн судового збору та 4 800,00 грн витрат на проведення експертизи відмовити.

4. Рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/13431/20 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" 125 032,26 грн неустойки та 1 875,48 судового збору грн залишити без змін.

5. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Білоуса Сергія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» (01131, м. Київ, Столичне шосе, буд. 103, ідентифікаційний код 31316718) 3 988 (три тисячі дев`ятсот вісімдесят ) грн 50 коп. за подання апеляційної скарги.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Доручити Господарському суду міста Києва у порядку ст. 327 Господарського процесуального кодексу України видати відповідний наказ.

8. Матеріали справи № 910/13431/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Є.Ю. Шаптала

І.А. Іоннікова