ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.04.2021 Справа № 917/129/21

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт", вул. Дружби Народів, 228Б, м.Харків, 61183

до відповідача Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області, вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014

про зобов`язання звільнити з податкової застави нежитлову будівлю (адміністративно-побутовий корпус), літ. "Д-4", загальною площею 3 971,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Заводська, 3, шляхом подання об`єкту державної реєстрації заяви про припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження нерухомого майна №33928606 від 30.10.2019 року

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Сухомлин Ю.В. (від Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області код ЄДРПОУ ВП 44057192)

Обставини справи:02.02.2021 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт" до відповідача Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про зобов`язання звільнити з податкової застави нежитлову будівлю (адміністративно-побутовий корпус), літ. "Д-4", загальною площею 3 971,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Заводська, 3, шляхом подання об`єкту державної реєстрації заяви про припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження нерухомого майна №33928606 від 30.10.2019 року.

В прохальній частині позовної заяви позивач просив суд визнати справу малозначною та розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 08.02.2021 року відкрито провадження у даній справі, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Справу ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 04.03.2021 року на 09:00 год. Роз`яснено учасникам справи, що вони мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності (ч. 3 ст. 196 ГПК України). Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167, 184 ГПК України. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

18.02.2021 року на адресу господарського суду Полтавської області від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів по справі №917/129/21.

Ухвалою від вказане клопотання представника позивача судом задоволено.

В судових засіданнях 04.03.2021 та 25.03.2021 року представник позивача брав участь в режимі відеоконференції. В судове засідання 12.04.2021 року представник позивача не з`явився, для участі в засіданні режимі відеоконференції на зв`язок не вийшов.

Згідно ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Клопотань від позивача не надходило.

В судовому засіданні представник Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області (код ЄДРПОУ ВП 44057192) підтримав своє клопотання про заміну відповідача ГУ ДПС у Полтавській області () на його правонаступника ГУ ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ ВП 44057192). Крім того, представник наполягав на закритті провадження у справі, оскільки даний спір, на його думку, підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Як свідчать матеріали справи, в обґрунтування позовних вимог позивач у позові зазначає, що 21 липня 2020 року, на підставі ст. 37 Законі України Про іпотеку, п.7 ч.4 ст.24, ст.27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, право власності на нежитлову будівлю (адміністративно-побутовий корпус), літ. Д-4, загальною площею 3 971,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Заводська, буд. З було зареєстровано за ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ФІНРАЙТ. Відповідно, заставодержатель із вищим пріоритетом задовольнив свої вимоги щодо повернення кредитних коштів шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (застави).

Як вказує позивач, з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 30.10.2019 року вказане нерухоме майно, яке передано в іпотеку та належало раніше іпотекодавцю - ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ГРЛ» (ідентифікаційний код юридичної особи: 31758184) прийнято в податкову заставу, а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про обтяження нерухомого майна забороною відчуження (Номер запису про обтяження: 33928606).

Передача майна в податкову заставу здійснювалась на підставі Акту опису майна, серія та номер: 2/16-31-50-10-35, від 29.10.2019 року, виданого Головним управлінням ДПС у Полтавській області.

23.07.2020 року позивач звернувся до відповідача з вимогою припинити (вилучити) в ДРРПНМ запис № 33928606 від 30.10.2019 року про обтяження нежитлової будівлі (адміністративно-побутовий корпус), літ. «Д-4», загальною площею 3 971,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Заводська, буд. З у зв`язку з тим, що вказане майно вибуло з володіння боржника та не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В свою чергу, Головне управлінням ДПС у Полтавській області надало позивачу відповідь (лист вих..№31143/10/16-31-50-10-15 від 18.08.2020 року) в якій відмовилось припиняти обтяження спірної нерухомості записом про податкову заставу, пославшись на те, що положеннями статті 93 Податкового кодексу України визначені виключні підстави для звільнення майна боржника із податкової застави і такі підстави наразі відсутні.

Суд враховує наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; 3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; 4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; 5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах; 6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності; 8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; 9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; 10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті; 12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах; 13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; 14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою; 15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання; 16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

В той же час, частиною 1 ст. 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель та спрощеного відбору без застосування електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №804/15129/15 суд вважає необґрунтованими, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними. Так, предметом судового розгляду у справі № 804/12129/15 були фактично не дії та рішення податкового органу як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, а усунення перешкод у реєстрації права власності позивача на спірне приміщення та засвідчення державою вже набутого особою права власності, що вказує на приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Натомість у даній справі відсутні перешкоди у реєстрації права позивача, спір стосується саме правомірності існування податкової застави на даний час та зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити дії по зняттю податкової застави.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Матеріали справи свідчать, що спір між сторонами стосується бездіяльності та зобов`язання відповідача як суб`єкта владних повноважень вчинити дії. Предметом доказування у даній справі є правомірність існування на даний час податкової застави, встановлення наявності чи відсутності підстав для виключення майна з такої застави, з`ясування питання існування податкового боргу, що стало підставою для виникнення такої застави. Позовні вимоги позивач серед іншого обґрунтовує приписами Податкового кодексу України.

За таких обставин суд дійшов висновку що спір, з яким позивач звернувся до господарського суду у даній справі , є публічно-правовим і не підвідомчий господарському суду.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частинами 1, 2 статті 4 ГПК України унормовано, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юрисдикція господарських судів стосовно підвідомчих їм спорах визначена у статті 20 ГПК України, при цьому, як зазначалося, відповідно до статей 7, 19 Кодексу адміністративного судочинства України на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, поширюється юрисдикція адміністративних судів, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

За змістом частин 1, 2 статті 185 ГПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про:

1) залишення позовної заяви без розгляду;

2) закриття провадження у справі;

3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Згідно приписів пункту 1 частини 1, частин 4, 5 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, про що постановляє ухвалу, в якій також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету та яка може бути оскаржена.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що провадження у справі належить закрити відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України.

На виконання частин 2, 3 статті 231 ГПК України суд роз`яснює позивачу, що даний спір відноситься до юрисдикції окружного адміністративного суду (частина 2 статті 20, стаття 25 КАС України), а повторне звернення до господарського суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

З огляду на закриття провадження у даній справі суд не вирішує клопотання про заміну відповідача правонаступником.

Також суд роз`яснює позивачу, що у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена позивачем сума судового збору може бути йому повернута за відповідним клопотанням.

Керуючись ст.ст. 1-4,20,52,177,181-183,185,231, 234 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256-257 ГПК України.

Ухвала підписана 14.04.2021 року

Суддя Тимощенко О.М.