ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2021 р. Справа№ 910/2863/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача: Ляпкало А.І. ( ордер серія КС №809909 від 05.03.2021);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтаукртранс" та Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Енерджи»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021

у справі № 910/2863/20 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтаукртранс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи"

про стягнення 625 314,54грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №910/2863/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтаукртранс" суму пені в розмірі 363 498,97 грн, суму 3% річних в розмірі 50 854,01 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 55176,29 грн, суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12 900,00 грн та суму судового збору в розмірі 7 042,94 грн. В іншій частині позову відмовлено. Залишено за Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтаукртранс" судовий збір, сплачений до державного бюджету в сумі 2 336,78 грн.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- встановленими у господарських справах №910/10374/19 та 910/10376/19 є факти, в тому числі, щодо дотримання позивачем договірних зобов`язань перед відповідачем за договором від 12.09.2019 поставки нафтопродуктів, а також про те, що відповідачем сума боргу не спростована, відповідачем не надано доказів про її погашення, враховуючи, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, позовні вимоги позивача на суму основного боргу в розмірі 3269994,99 грн, суму пені в розмірі 210405,20 грн, суму 3% річних в розмірі 29532,80 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 25840,64 грн, нарахованих станом на 31.07.2019 обґрунтовані, підтверджуються наданими доказами та підлягають задоволенню;

- по день фактичного виконання судового рішення, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних;

- виконання відповідачем свого грошового зобов`язання по перерахуванню коштів здійснено з порушенням встановленого строку (13.02.2020), отже відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №910/2863/20 в частині відмови у стягненні пені в розмірі 155785,27 грн, а в частині задоволення позовних вимог залишити без змін та ухвалити нове рішення у частині відмови в задоволенні позову, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Крім того, стягнути з відповідача 23100,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, надану у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що:

- судом не було враховано, що відповідач не надав жодного доказу причин своєчасного виконання зобов`язання, погіршення його фінансового стану, що є обов`язковим з урахуванням ч.1 ст. 233 ГК України, відтак підстави для застосування ч.1 ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України були відсутні;

- відповідач не подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, оскільки обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на відповідача; суд з власної ініціативи зменшив витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.І., суддів Буравльова С.І., Шапрана В.В. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтаукртранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021, справу № 910/2863/20 призначено до розгляду на 07.04.2021.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №910/2863/20 та прийняти нове, яким відмовити позивачу в стягненні штрафних санкцій та трьох процентів річних.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- судом першої інстанції не враховано, що з моменту укладення договору - 12.09.2018 і по 23.07.2020 відповідачем за порушення умов договору сплачено на користь позивача 459 085,95 грн штрафу та 25840,64 грн інфляційних втрат, отже негативні наслідки, заподіяні простроченням відповідача вже ним компенсовані; крім того судом не враховано ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінка винної сторони - на даний час свої зобов`язання за договором відповідач виконав повністю, заборгованість за поставлений товар ним погашена повністю.

Крім того, як зазначає скаржник, позивач не надав жодних доказів того, що ним понесені збитки в результаті прострочення відповідача, навпаки позивачем в межах дії договору вже реалізовано товар на суму 16788409,86 грн та позивач вже отримав кошти в сумі 17273336,45грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів Буравльова С.І., Шапрана В.В. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Енерджи» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021, розгляд справи №910/2863/20 призначено на 07.04.2021. Об`єднано апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтаукртранс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Енерджи» в одне провадження.

Від позивача (31.03.2021) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 залишити без змін в частині задоволення позовних вимог, а апеляційну скаргу ТОВ «Глобал Енерджи» без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що:

- добровільно ТОВ «Глобал Енерджи» не здійснював оплати, почав сплачувати незначні суми коштів, коли було прийнято рішення у справі №910/10374/19, хоча на його рахунку, як виявилось, вистачало коштів щоб одразу погасити заборгованість, а не чекати поки інші кошти приватний виконавець стягне у примусовому порядку в розмірі 3132044,91 грн;

- крім того, позивачу знову довелося звернутись з позовом до Господарського суду міста Києва за стягненням 1834490,28 грн суми заборгованості за договором поставки нафтопродуктів №070ДП від 12.09.2018, але вже за інші партії поставки; відтак позивач і далі продовжує затримки оплати за поставку товару, тому стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань це міра відповідальності, що повинна дисциплінувати відповідача.

В судове засідання апеляційного господарського суду не з`явився представник відповідача.

Враховуючи те, що відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка учасників судового процесу не визнана обов`язковою, неявка відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги у справі по суті, колегія суддів ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представника відповідача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача судовою колегією встановлено.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2019 по справі №910/10374/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтаукртранс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" про стягнення 3269994,99 грн - позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтаукртранс" 3269994,99 грн основного боргу та 49 049,92 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2019 по справі №910/10376/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтаукртранс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" про стягнення 265 778,64 грн (пеня, 3% річних та інфляційні втрати нараховані станом на 31.07.2019) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтаукртранс" 210405,20 грн пені, 29 532,80 грн 3% річних, 25 840,64 грн інфляційних втрат, 10 000,00 грн витрат на правову допомогу та 3 986,67 грн судового збору.

Звертаючись з даним позовом позивач зазначає, що остаточне погашення основної суми заборгованості на суму в розмірі 3269994,99 грн відповідачем здійснено 13.02.2020, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача, а саме: 06.11.2019 здійснено платіж на суму в розмірі 25000,00 грн; 07.11.2019 здійснено платіж на суму в розмірі 6000,00 грн; 08.11.2019 здійснено платіж на суму в розмірі 11 000,00 грн; 12.11.2019 року здійснено платіж на суму в розмірі 11 000,00 грн; 27.11.2019 здійснено платіж на суму в розмірі 11 000,00 грн; 28.11.2019 здійснено платіж на суму в розмірі 20 000,00 грн; 29.11.2019 здійснено платіж на суму в розмірі 20 000,00 грн; 02.12.2019 здійснено платіж на суму в розмірі 20 000,00 грн; 03.12.2019 здійснено платіж на суму в розмірі 8000,00 грн; 04.12.2019 здійснено платіж на суму в розмірі 15000,00 грн; 05.12.2019 здійснено платіж на суму в розмірі 20000,00грн; 11.12.2019 здійснено платіж на суму в розмірі 20000,00 грн; 06.02.2020 здійснено платіж на суму в розмірі 1000000,00 грн; 13.02.2020 приватним виконавцем Турчин А.А. примусово здійснено стягнення коштів на суму в розмірі 2132044,91 грн у виконавчому провадженні №61065965 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13.01.2020 №910/10374/19.

В зазначених вище рішеннях суду, серед іншого, встановлено, що:

-12.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нафтаукртранс", як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи", як покупцем, укладено договір поставки нафтопродуктів №070ДП, відповідно до п. 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передавати у власність покупця нафтопродукти, а покупець зобов`язується приймати ці нафтопродукти та повністю оплачувати їх ціну (вартість). Згідно з п. 2.3 договору, умови про кількість, асортимент, ціну (вартість), умови оплати та поставки окремої партії товару узгоджуються сторонами шляхом укладення (підписання) письмових додатків до цього договору або узгодження постачальником поставки згідно заявки покупця шляхом виставлення рахунків-фактур та надання документів, що підтверджують поставку без підписання додатків. Оплата товару здійснюється на умовах попередньої оплати (авансу) товару (партії товару), якщо інше не встановлено у додатках до цього договору або не погоджено постачальником іншим чином. Строк (термін) оплати товару по кожній окремій партії товару визначається умовами відповідних додатків (п. 5.6 договору). Сторонами також укладені додатки до договору, в яких погоджено кількість, ціну та строки поставки товару, зокрема: у додатку №10 від 07.03.2019 сторони погодили поставку товару на суму 661880,21 грн зі строком оплати до 07.04.2019, у додатку №11 від 14.03.2019 - поставку на суму 6 618 80,21грн зі строком оплати до 14.04.2019, у додатку № 12 від 15.03.2019 - поставку на суму 428732,53 грн зі строком оплати до 15.04.2019, у додатку №13 від 20.03.2019 - поставку на суму 680284,70 грн зі строком оплати до 20.04.2019, у додатку № 14 від 01.04.2019 поставку на суму 680966,35 грн зі строком оплати до 01.05.2019, у додатку № 15 від 03.04.2019 - поставку на суму 169370,78 грн зі строком оплати до 03.05.2019;

- на виконання умов договору, позивачем поставлено відповідачу товар, що підтверджується наступними видатковими накладними: №36-03 від 07.03.2019 на суму 661880,21 грн, №39-03 від 14.03.2019 на суму 661880,21 грн, №40-03 від 15.03.2019 на суму 428 732,53 грн, №41-03 від 21.03.2019 на суму 680284,70 грн, №42-04 від 01.04.2019 на суму 680966,35 грн, №45-04 від 03.04.2019 на суму 169370,78 грн;

- відповідачем в свою чергу оплату поставленого йому позивачем товару здійснено не було;

- окрім того, між сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків станом за 11.06.2019 - 04.07.2019, згідно якого відповідач визнає заборгованість на користь позивача на 04.07.2019 року у сумі 3 279 994,99 грн з урахуванням суми основного боргу та штрафних санкцій розрахованих на дату підписання цього акту.

Таким чином, встановленими у господарських справах №910/10374/19 та №910/10376/19 є факти, в тому числі, щодо дотримання позивачем встановлених законом правил та договірних зобов`язань перед відповідачем, а також про те, що відповідачем сума боргу не спростована, відповідач не надав суду доказів про її погашення, а також, враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позовні вимоги позивача на суму основного боргу в розмірі 3269994,99 грн, суму пені в розмірі 210405,20 грн, суму 3% річних в розмірі 29532,80 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 25840,64 грн, нарахованих станом на 31.07.2019, задоволено місцевим господарським судом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, що має місце порушення відповідачем грошового зобов`язання.

Окрім того, матеріалами справи також підтверджується факт виконання відповідачем свого грошового зобов`язання вже після винесення рішення в справі №910/10374/19 на суму 3269994,99 грн, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача, наявними в матеріалах справи, про що зазначалось вище.

У постанові від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" пленум Вищого господарського суду України, з метою однакового і правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, постановив надати роз`яснення за яких господарським судам необхідно мати на увазі, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

За приписом частини п`ятої статті 11 ЦК України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак, якщо певне зобов`язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв`язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв`язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, по день фактичного виконання судового рішення, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних.

Матеріалами справи підтверджується, що виконання відповідачем свого грошового зобов`язання здійснено в повному обсязі 13.02.2020 року.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Статтею 625 ЦК України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

З огляду на таке, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду №910/13071/19 від 20.11.2020.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційної складової суми заборгованості, наявний в матеріалах справи, судова колегія вважає, що він є арифметично вірним, а тому, місцевим господарським судом обґрунтовано задоволено позовні вимоги та стягнуто з відповідача на користь позивача 50854,01 грн 3% річних та 176,29 грн інфляційних втрат, за вірно визначений позивачем період.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 519284,24 грн, нараховану за період з 01.08.2019 по 12.02.2020.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач свій обов`язок по перерахуванню коштів здійснив з порушенням встановленого строку, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В той же час згідно з нормою ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем обов`язку з оплати поставленої позивачем продукції, у строк, який погоджений сторонами в договорі, вимога позивача про стягнення з відповідача пені є законною та обґрунтованою.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми пені, вона є арифметично вірною та такою, що підлягає задоволенню в розмірі 519 284,24 грн.

В той же час відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, в обґрунтування якого відповідач посилається на те, що основне зобов`язання ним виконано в повному обсязі, а доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, матеріали справи не містять.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Цивільні та господарські відносини ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вирішуючи питання про зменшення нарахованого відповідачу пені, місцевий господарський суд обґрунтовано виходив з того, що співпраця сторін по основному договору продовжується і відповідачем здійснюються розрахунки з позивачем за отримані нафтопродукти, а також матеріали справи не містять доказів понесення позивачем реальних збитків, пов`язаних з простроченням оплати, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення нарахованого розміру пені на 30%, тобто до 363 498,97 грн.

Позивачем заявлено про покладення на відповідача понесених ним витрат на оплату послуг адвоката в сумі 21 600,00 грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що позов позивача не підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).

Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2020 року між Адвокатським об`єднанням "Баєрс", як виконавцем, та позивачем, як клієнтом, укладено договір про надання правової допомоги №12/02-20, предметом якого є надання виконавцем клієнту правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем надано до матеріалів справи:

- рахунок на оплату №3 від 12.02.2020 (попередня оплата за надання правничої допомоги) на суму 7 500,00 грн;

- виписку по рахунку позивача за 13.02.2020 про оплату останнім правничої допомоги за договором №12/02-20 згідно рахунку на оплату №3 від 12.02.2020 на суму в розмірі 7500,00 грн;

- рахунок на оплату №4 від 19.02.2020 (оплата за надання правничої допомоги) на суму 7500,00 грн;

- рахунок на оплату №10 від 10.06.2020 (за участь у судовому засіданні 16.06.2020) на суму 2700,00 грн;

- рахунок на оплату №02 від 22.07.2020 (за участь у судовому засіданні 28.07.2020 ) на суму 2700,00 грн;

- рахунок на оплату №03 від 05.10.2020 (за участь у судовому засіданні 24.11.2020 ) на суму 2700,00 грн;

- платіжне доручення №4136 від 23.06.2020 (оплата за участь в судовому засіданні) на суму 2700,00 грн;

- платіжне доручення №4192 від 27.07.2020 (оплата за участь в судовому засіданні) на суму 2 700,00 грн;

- платіжне доручення №4365 від 05.10.2020 (оплата за участь в судовому засіданні) на суму 2700,00 грн.

Таким чином, загальний розмір саме понесених позивачем витрат на послуги адвоката (згідно наявних в матеріалах справи виписок по рахунку та платіжних доручень, які доводять факт перерахування коштів) складає 15600,00 грн.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що засідання 24.11.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, що об`єктивно виключає обставину врахування здійсненої позивачем сплати на суму 2700,00 грн в розмір понесених ним витрат на послуги адвоката за участь в засіданні, яке фактично не відбулось.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів, юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, судом обґрунтовано зазначено про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є частково співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а відтак судом першої інстанції, з урахуванням всіх обставин стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 900,00 грн.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтаукртранс" залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №910/2863/20 залишити без змін.

4. Матеріали справи №910/2863/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржено, відповідно до вимог ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.04.2021

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран