ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2021 р. Справа№ 911/2413/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Кропивної Л.В.

Дідиченко М.А.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Київської області від 30.12.2020 у справі №911/2413/20 (суддя - Подоляк Ю.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа»

про стягнення 2195,28 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» 2195,28 грн, з яких: 359,88 грн 3% річних, 1835,40 грн пені.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018 щодо здійснення повного розрахунку за поставлений природний газ у визначений договором строк.

Рішенням господарського суду Київської області від 30.12.2020 у справі №911/2413/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 359,88 грн 3% річних, 1284,78 грн пені та 2102,00 грн витрат зі сплати судового збору. У задоволені позовних вимог в частині стягнення 550,62 грн пені відмовлено, оскільки місцевий господарський суд, виходячи з положень ст. 233 ГК України і ст. 551 ЦК України, дійшов висновку про наявність обставин, за яких можливе зменшення її розміру на 30%.

Мотивуючи ухвалене рішення в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що: відповідач за умовами укладеного між сторонами договору не є кінцевим споживачем природного газу, оскільки такий газ використовується ним виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, що не завжди вчасно розраховуються за спожиту теплову енергію; нетривалий характер прострочки виконання грошового зобов`язання; недоведеність позивачем наявності збитків, заподіяних в результаті неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання. При цьому судом також зазначено, що пеня не може бути джерелом отримання додаткових прибутків кредитором, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань, а тому зменшення її розміру не може мати своїм наслідком значного негативного впливу на фінансове становище останнього, до того ж, з урахуванням задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних, які компенсують неправомірне користування грошовими коштами позивача.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Київської області в частині відмови у стягненні 550,62 грн пені, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення 550,62 грн пені задовольнити.

В обґрунтування поданої скарги позивач послався на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, а саме: ст. 549 - 552, 599 ЦК України, а також порушення норм процесуального права - ст.ст. 236, 238, 239 ГПК України.

Так, скаржник стверджує, що при зменшенні заявленого розміру пені місцевим господарським судом не було надано об`єктивної оцінки винятковості даного випадку, залишено поза увагою майновий стан та інтереси кредитора, а саме: несвоєчасність оплати та значний обсяг несплаченої заборгованості контрагентів перешкоджає виконанню позивачем покладених на нього обов`язків, погіршує його фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання ним послуг з поставки газу для інших споживачів, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2019 - 2020 рр.

21.01.2021 матеріали справи разом з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Дідиченко М.А., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 апеляційну скаргу залишено буз руху з підстав невиконання скаржником вимог п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України та ненадання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 3153,00 грн.

09.02.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додане платіжне доручення про сплату судового збору у сумі 3153,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Київської області у справі № 911/2413/20, розгляд справи визначено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

05.03.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач проти доводів скаржника заперечував та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційну скаргу АТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення суду першої інстанції подано лише в частині відмови у стягненні 550,62 грн пені, виходячи з положень вищенаведеної норми ГПК України, рішення господарського суду Київської області у даній справі підлягає апеляційному перегляду лише в межах його оскаржуваної частини відповідно до вимог заявника апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства в частині зменшення розміру неустойки (пені), яка підлягає стягненню з відповідача, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 05.10.2018 між сторонами у справі було укладено договір постачання природного газу № 2585/18-БО-17, відповідно до п. 1.1 якого позивач (постачальник) зобов`язався поставити відповідачу (споживачу) у 2018 році природний газ, а споживач - оплатити його на умовах цього договору.

У пункті 1.2 договору сторони погодили, що газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

У розділі 2 договору сторони визначили кількість та фізико-хімічні показники газу, який підлягає передачі.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачу у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному періоді постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.7 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно з п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Пунктом 8.2 договору обумовлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 до 17 жовтня 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).

У подальшому сторонами було підписано ряд додаткових угод до договору постачання природного газу № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018.

Так, пунктом 3 додаткової угоди № 1 від 22.10.2018 до договору постачання природного газу № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018 сторони погодили викласти пункт 12.1 розділу 12 «Строк дії договору» у наступній редакції: «договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 до 26 жовтня 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення».

Пунктом 3 додаткової угоди № 2від 27.10.2018 до договору постачання природного газу № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018 сторони погодили викласти пункт 12.1 розділу 12 «Строк дії договору» у наступній редакції: «договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 до 31 жовтня 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення».

Пунктом 6 додаткової угоди № 3 від 02.11.2018 до договору постачання природного газу № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018 сторони погодили викласти пункт 12.1 розділу 12 «Строк дії договору» у наступній редакції: « 12.1. договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 до 30 листопада 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення».

Пунктом 1 додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 до договору постачання природного газу № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018 сторони погодили викласти розділи 1-12 цього договору в наступній редакції, зокрема:

« 1.1 постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити на умовах цього договору.»;

« 1.2 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.»;

« 2.1 постачальник передає споживачу в період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 2482541 тис. куб. метрів (два мільйони чотириста вісімдесят дві тисячі п`ятсот сорок один куб. метрів), в тому числі по місяцях (далі розрахункові періоди): у жовтні 2018 72,541 тис. куб. м, у листопаді 2018 400 тис. куб. м, у грудні 2018 490 тис. куб. м, загалом за ІV квартал 2018 962,541 тис. куб. м. За січень 2019 590 тис. куб. м, у лютому 2019 450 тис. куб. м, за березень 2019 390 тис. куб. м, загалом за І квартал 2019 1430 тис. куб. м. За квітень 2019 90 тис. куб. м, за травень 2019 0 тис. куб. м, за червень 2019 0 тис. куб. м, загалом за ІІ квартал 2019 90 тис. куб. м.»;

« 3.8 приймання передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.»;

« 5.1 оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.»;

« 7.1 за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.».

« 7.2 у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.».

« 9.3 строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.».

« 11.1 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.».

Пунктом 6 додаткової угоди № 9 від 22.04.2019 до договору постачання природного газу № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018 сторони погодили викласти пункт 11.1 Розділу 11 «Строк дії договору» цього договору у наступній редакції: « 11.1 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 31 травня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.».

Пунктом 9 додаткової угоди № 10 від 20.05.2019 до договору постачання природного газу № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018 сторони погодили викласти пункт 11.1 Розділу 11 «Строк дії договору» цього договору у наступній редакції: «договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 вересня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.».

На виконання умов укладеного договору позивач у період з жовтня 2018 року по червень 2019 року (включно) передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 15 257 844,81 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, підписаними представниками сторін та скріпленими їх печатками, а саме: від 31.10.2018 на суму 688315,44 грн, від 30.11.2018 на суму 2754095,06 грн, від 31.12.2018 на суму 3150426,58 грн, від 31.01.2019 на суму 3630293,96, грн, від 28.02.2019 на суму 2473063,13 грн, від 31.03.2019 на суму 2111630,52 грн, від 30.04.2019 на суму 390397,80 грн, від 31.05.2019 на суму 43064,76 грн, від 30.06.2019 на суму 16557,56 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач оплатив повну вартість поставленого позивачем природного газу у сумі 15 257 844,81 грн. Утім, виконання вказаного обов`язку відповідачем мало місце з порушенням строку, визначеного умовами договору.

З огляду на викладене, звертаючись до господарського суду, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у сумі 359,88 грн та пеню у сумі 1835,40 грн, нараховані на прострочені суми грошового зобов`язання за договором постачання природного газу № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018.

Встановивши, що відповідач взятого на себе обов`язку з повної оплати вартості поставленого природного газу у строк, визначений умовами договору постачання природного газу № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018, не виконав, чим порушив умови господарського зобов`язання, місцевий господарський суд дійшов висновку про обгрутованість позовних вимог в частині стягнення 3 % річних у розмірі 359,88 грн. Стосовно вимоги позивача про стягнення 1835,40 грн пені, суд першої інстанції, скориставшись закріпленим ст. 233 ГК України і ст. 551 ЦК України правом, зменшив її розмір на 30 % до 1284,78 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про зменшення суми пені, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В силу ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність (або відсутність) у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, а також розмір, до якого вона підлягає зменшенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, вирішуючи питання про зменшення нарахованої відповідачу пені на 30% до суми 1284,78 грн, суд першої інстанції врахував ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором - повну сплату вартості поставленого природного газу; незначний строк прострочення оплати природного газу; поведінку винної сторони - відповідач не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань; причину прострочення, яка зумовлена тим, що відповідач за умовами укладеного між сторонами договору не є кінцевим споживачем природного газу, оскільки такий газ використовується ним виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, що не завжди вчасно розраховуються за спожиту теплову енергію; ненадання позивачем доказів на підтвердження погіршення власного фінансового стану чи завдання йому збитків у результаті порушення відповідачем строків оплати вартості природного газу.

З огляду на положення ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, виходячи з вищевикладених обставин справи, а також беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції відхиляє аргументи скаржника про те, що зменшуючи заявлений до стягнення розмір пені, місцевий господарський суд припустився порушення норм матеріального та процесуального права.

Стосовно твердження скаржника, що при зменшенні заявленого ним розміру пені місцевим господарським судом не враховано майнового стану кредитора, а саме того, що несвоєчасність оплат контрагентів та значний обсяг несплаченої заборгованості останніх перешкоджає виконанню позивачем покладених на нього обов`язків і погіршує його фінансове становище, колегія суддів зазначає, що пеня є санкцією за неналежне виконання боржником взятого на себе зобов`язання, а не основним боргом, і, тим більше, не джерелом отримання додаткових прибутків кредитором, а тому зменшення її розміру не може мати своїм наслідком значного негативного впливу на фінансове становище кредитора, до того ж, з урахуванням задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних, які компенсують неправомірне користування грошовими коштами позивача.

Натомість, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми в якості неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Колегія суддів погоджується з твердженням апелянта про те, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Таким чином, уклавши договір постачання природного газу № 2585/18-БО-17 від 05.10.2018, відповідач взяв на себе зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого природного газу, а у разі прострочення виконання вказаного обов`язку - зі сплати позивачу пені у погодженому розмірі. Наведеним підтверджується наявність у позивача права на нарахування пені, у той час як виконаний ним розрахунок заявленої до стягнення суми пені за результатами його перевірки судом є арифметично вірним, а відтак вимога позивача в цій частині позову є доведеною та обґрунтованою.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що місцевий господарський суд не відмовив у задоволенні вимоги про стягнення пені з підстав відсутності у позивача права на її нарахування чи необґрунтованості виконаного ним розрахунку, а лише реалізував закріплене ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України право на зменшення її розміру, належного до стягнення з відповідача, за результатами оцінки всіх наявних доказів на фактичних обставин справи у їх сукупності.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апелянта, викладені у поданій скарзі в межах заявлених вимог, свого підтвердження не знайшли, а тому не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається судом на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 30.12.2020 у справі № 911/2413/20 - без змін.

2. Справу повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст постанови складено 19.04.2021.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Дідиченко