ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2021 Справа № 908/3570/19

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Загреба В.С.

за участю представників:

від позивача: Шеховцова Н.О., довіреність №031/20-19 від 22.01.2021, представник

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Грушко Інни Вячеславівни на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 у справі №908/3570/19 (суддя Горохов І.С.; рішення ухвалене о 18:18 год. у місті Запоріжжя, повний текст рішення складено 07.09.2020)

за позовом Концерну "Міські теплові мережі", м.Запоріжжя

до відповідача фізичної особи-підприємця Грушко Інни Вячеславівни, м.Запоріжжя

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Грушко Інни Вячеславівни про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №501347 від 07.11.2018, що складається з основного боргу в сумі 46414,80 грн., пені в сумі 9823,83 грн., 3% річних в сумі 897,54 грн. і інфляційних втрат у сумі 1589,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору щодо оплати за спожиту теплову енергію в гарячій воді.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 у справі №908/3570/19 позов задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця Грушко Ірини Вячеславівни на користь Концерну "Міські теплові мережі" суму заборгованості за відпущену теплову енергію в розмірі 35414,80 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 1158,47 грн.

У задоволені позову в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 11000,00 грн., пені 9823,83 грн., 3% річних 897,54 грн., інфляційних втрат 1589,33 грн. - відмовлено.

Задоволення позовних вимог в означеній частині вмотивоване судом першої інстанції тим, що здійснені позивачем нарахування за спожиту теплову енергію зроблені у відповідності до умов договору, з якими відповідач погодився під час його укладення.

Суд відмовив у задоволенні частини вимог про стягнення пені, 3% річних і інфляційних втрат, виходячи з того, що позивачем кошти сплачені відповідачем у розмірі 11000,00 грн. та перенесені кошти у розмірі 11393,57 грн. неправильно віднесені за періодом оплати та не враховані позивачем під час розрахунку суми основного боргу, суд позбавлений можливості перевірити наведені позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат. Врахування вказаних коштів при оплаті за надані послуги з теплопостачання впливає на початок періоду прострочення виконання зобов`язань з оплати та на розмір наявної заборгованості, яка обліковується за відповідачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ФОП Грушко І.В. (відповідач) звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 у справі №908/3570/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Концерну "Міські теплові мережі" у задоволенні позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Відповідач посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, і невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, в тому числі підставу, з якої відповідачем не була сплачена спірна заборгованість, а доводам відповідача, викладеним як у письмовій формі та і в усній промові в ході судового засідання, не надано належну правову оцінку.

Відповідач вказує, що до укладення договору купівлі-продажу теплової енергії у гарячій воді №501347 від 07.11.2018 об`єкт теплопостачання був житловою квартирою з площею 78,82 м.кв, а після ремонту і переводу його в статус нежитлового, площа приміщення зменшилась до 76,5 м кв. Натомість здійснені теплопостачальною організацією (позивачем) нарахування вартості теплової енергії, що споживається на цьому об`єкті значно збільшилися. Така обставина пояснюється відповідачем неправильним визначенням позивачем в умовах договору "теплового навантаження" на опалення означеного приміщення, та відповідними необґрунтованими нарахуваннями. При цьому судом було проігноровано такий математичний закон, як пропорція, що повинно бути застосовано до спірних правовідносин, з огляду на існуючі дані про теплове навантаження усіх приміщень в будинку та показники приладу обліку, який обліковує загальне споживання в будинку, проте не було зроблено судом, всупереч вимогам діючого законодавства та п. 5.1. Договору.

Крім цього, як вказує відповідач, судом не враховано всі платежі, які здійснені відповідачем за спірним договором, та не спростовуються позивачем, що мало наслідком невірний розрахунок суми заборгованості.

Також відповідач вказує на не застосування судом норми частини 6 статті 19 Закону України Про теплопостачання", відповідно до якої споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідач вважає, що відсутність в рахунках та актах прийому-передачі повної інформації для перевірки правильності нарахувань і несправедливі умов договору є підставою для відмови в задоволення позовних вимог.

В ігнорування судом першої інстанції конкретних, доречних та важливих доводів відповідач убачає порушення принципу справедливості, закріпленого в Конвенції про захист прав і основоположних свобод при розгляді його справи судом.

Узагальнені доводи та заперечення на апеляційну скаргу

Концерн "Міські теплові мережі" (позивач) у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_3 - 2 поверховий та обладнаний будинковим приладом обліку на опалення. В будинку розташовані житлові і нежитлові приміщення, які мають загальнобудинкову систему опалення з житловим будинком.

Позивач наполягає на своїх розрахунках величини теплового навантаження, відповідно до яких норма витрат теплоти на опалення на 1 м.кв. загальної площі будинку загальної площі будинку відповідно до його поверховості, ккал/год*м.кв., згідно з КТМ 204 України 244-94, приведена до розрахункової температури зовнішнього повітря, яка для м. Запоріжжя, згідно з ДСТУ-Н Б В.1.1-27:2010 "Будівельна кліматологія", Київ, Міпрегіонбуд України. 2011, складає -21 С, а договірне теплове навантаження по Договору № 501347 від 07.11.2018Q mах складає: 13396 ккал/годину.

Як вказує позивач, при розрахунку вихідні дані були погоджені з відповідачем, що підтверджується підписом на розрахунку теплового потоку, а під час підписання договору ФОП Грушко І.В. погодилася зі всіма умовами і підписала договір.

Позивач вказує, що відповідач щомісячно отримувала рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії, але жодного разу, в період заборгованості з листопада 2018 по квітень 2019, не повернула підписаного акту, не вказала на розбіжності з приводу вартості, обсягів та якості теплової енергії та частково сплачувала за неї, що свідчить про згоду ФОП Грушко І.В. з рахунками і актами.

Щодо власних розрахунків відповідача величини теплового навантаження, то як вважає позивач, вони не можуть бути прийняті судом без відповідних змін до договору №501347 від 07.11.2018.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.10.2020 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Грушко Інни В`ячеславівни на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 у справі №908/3570/19.Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

04.11.2020 від представника фізичної особи-підприємця Грушко І.В. надійшло клопотання, в якому заявник заперечував проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та просив провадження у справі №908/3570/19 за апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 здійснювати за правилами загального провадження із викликом сторін.

У зв`язку з перебуванням судді Орєшкіної Е.В. на лікарняному, на підставі розпорядження керівника апарату суду №2055/20 від 09.11.2020 автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для вирішення клопотання щодо призначення справи у судове засідання тощо визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Широбокова Л.П., Кузнецова І.Л., що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2020. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.11.2020 визначеною колегією суддів прийнято апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Грушко Інни В`ячеславівни на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 у справі №908/3570/19 до свого провадження. Задоволено клопотання представника фізичної особи-підприємця Грушко І.В. та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 30.11.2020 о 12:00 год.

30.11.2020 судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді-доповідача Подобєда І.М. на лікарняному, оскільки відповідно до п.2.7.2. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018 зі змінами, у випадку тимчасової непрацездатності, відрядження, відпустки тощо судді-доповідача на строк, що не призводить до порушення строків вирішення справи, повторний автоматизований розподіл не проводиться.

Після виходу судді Подобєда І.М. з лікарняного та у зв`язку з усуненням обставин, що зумовили заміну судді - члена колегії Орєшкіної Е.В., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 14.12.2020 автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи №908/3570/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.12.2020.

Ухвалою суду від 14.12.2020 прийнято апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Грушко Інни В`ячеславівни на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 у справі №908/3570/19 до свого провадження. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 08.02.2021 о 11:30 год.

02.02.2021 представником Концерну "Міські теплові мережі" до суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його перебуванням з 08.02.2021 по 21.02.2021 у відпустці, що підтверджується копією наказу №94 від 15.01.2021.

Представник ФОП Грушко 03.02.2021 також звернувся до суду з клопотанням про відкладення судового засідання, у зв`язку із зайнятістю в іншій справі №331/2896/20 в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя.

У судове засідання 08.02.2021 учасники справи не з`явилися.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.02.2021 за клопотанням сторін відкладено апеляційний розгляд справи на 24.02.2021 о 12:00 год.

24.02.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 24.03.2021 о 16:30 год., про що прийнято ухвалу.

24.03.2021 через електронну пошту представником відповідача до суду були направлені письмові пояснення, в яких зазначено, що в апеляційній скарзі відповідачем було викладено два детальних розрахунки обсягу тепла з пропорційними між собою постійними значеннями, в яких вбачається, що "суми нарахувань" з ПДВ" в колонці 7 фактично однакові і різниця між загальними сумами за весь спірний період "всього" складає тільки - 4,24 грн.(37422,39-37418,15).По двом різним розрахункам різниця між підсумками менше 1 гривні (37422,16-37422,39=0,23 грн., що підтверджує правильність контррозрахунків. Позивач розрахунки відповідача не спростував, а тільки вказав, що в договорі зазначено теплове навантаження приміщення 0,013396 Гкал/год, яке визначено на норму витрати теплоти на 1м 2 для 1- 2 поверхового будинку - 175,11 ккал/год. Позивачем не надано свого розрахунку пропорційного теплового навантаження будинку по АДРЕСА_3 з опалювальною площею -734,5 м2.

Відповідач зазначає, що предметом спору є визначення фактичного обсягу спожитої теплової енергії, що розрахована виключно по пропорційним постійним значенням та суми до сплати, тому він не заперечує, якщо позивачем в детальному розрахунку обсягу теплової енергії будуть застосовуватися пропорційні між собою показники 0,013396 та 0,128618, оскільки тільки такі значення мають однакову норму теплоти на 1м2 загальної площі будинку (удельную отопительную характеристику здания) - 175,11 ккал/год. При таких умовах в підсумку сума до оплати за спірний період буде складати 37422,39 грн., яка фактично сплачена відповідачем до подачі позовної заяви.

Представник відповідача в призначений час в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до протоколу судового засідання від 24.02.2021 представник відповідача був присутній в судовому засіданні, в якому було оголошено перерву до 24.03.2021, тобто був обізнаний про час і місце розгляду цієї справи.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 24.03.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, які надавались суду у ході її перегляду судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини

Між Концерном "Міські теплові мережі" (Теплопостачальна організація) і Фізичною особою - підприємцем Грушко Інною Вячеславівною (Споживач) укладено договір №501347 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018, відповідно до якого Теплопостачальна організація взяла на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами договору та Додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Теплова енергія відпускається споживачу в Гкал згідно з Додатком №1 до договору. Теплова енергія відпускалась до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Облік теплової енергії на потреби опалення здійснюється за місцем виконання зобов`язань на підставі показів вузла комерційного обліку, встановленого у будівлі обладнаній окремими інженерним вводом. Обсяг відпущеної та спожитої теплової енергії приміщенням споживача, які не оснащені вузлами розподільного обліку визначається на межі продажу пропорційно договірному тепловому навантаженню (пункт 5.1. договору).

Пунктом 6.1 договору встановлено, що розрахунки за даним договором здійснюються виключно в грошовій формі, згідно з діючим на час розрахунків тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку, на підставі показань вузла комерційного обліку.

Розрахунковим періодом є календарний місяць, в якому Теплопостачальна організація відпускає теплову енергію на опалення, та/або надає послугу з гарячого водопостачання споживачу (пункт 6.4. договору).

За погодженням сторін в пункті 6.5.1. договору розрахунки за договором здійснюються споживачем до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі рахунку за відповідний місяць, який вручається споживачу особисто або надсилається йому поштовим відправленням за вказаною у цьому договорі адресою. У разі неотримання рахунку до 12-го числа місяця наступного за розрахунковим, споживач (його представник) зобов`язаний прибути в приміщення теплопостачальної організації не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим та отримати рахунок на оплату. Нез`явлення споживача (його представника) до встановленої дати у теплопостачальну організацію для отримання рахунку не є підставою для відмови від оплати за теплову енергію.

Пунктом 6.6 договору встановлено, що приймання-передача теплової енергії, відпущеної та спожитої споживачем у відповідному розрахунковому місяці, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг теплової енергії у відповідному розрахунковому місяці встановлюється відповідно до умов цього договору та додатків до нього.

Відповідно до пунктів 6.7., 6.8. договору Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою: вул. Парамонова, буд. 15В, тел.289-03-12, документи за розрахунковий період: рахунок, акт приймання-передачі теплової енергії. Теплопостачальна організація надає складені в електронній формі, зареєстровані та оформлені відповідно до вимог податкового законодавства податкові документи на всю суму зобов`язань, що виникли не пізніше 15-ти календарних днів від дати виникнення податкових зобов`язань, згідно вимог Податкового кодексу України. Споживач зобов`язується повернути не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, теплопостачальній організації підписаний та скріплений печаткою споживача (у разі наявності та використання печатки) один примірник акта приймання-передачі теплової енергії, де зазначаються фактичні обсяги спожитої теплової енергії згідно з цим договором у розрахунковому місяці, її фактична ціна та вартість.

За пунктом 10.1. цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до моменту укладання сторонами письмової угоди про його розірвання, або припинення його дії. У відповідності до статті 631 Цивільного кодексу України сторони погодилися, що умови договору застосовуються до відносин між Споживачем і Теплопостачальною організацією, які виникли до його укладання - з 04 січня 2018 року.

Об`єкт теплопостачання належить на праві приватної власності відповідачу з 07 липня 2017 року.

Нежитлове приміщення Відповідача знаходиться у двоповерховому будинку і використовується під стоматологічну клініку. Відповідач має єдину з будинком систему опалення. У споживача відсутній власний прилад обліку теплової енергії.

На будинку АДРЕСА_3 встановлений загально - будинковий прилад обліку теплової енергії.

На виконання умов договору у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року теплопостачальною організацією споживачу поставлено теплову енергію на загальну суму 46414,80 грн., що підтверджується актами приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019,31.03.2019 і 30.04.2019. Надані до суду копії актів підписані лише представником теплопостачальної організації.

Теплопостачальною організацією на оплату спожитої теплової енергії за кожен місяць були виставлені рахунки.

07.03.2019 споживачем на адресу теплопостачальної організації була направлена заява з проханням надати розрахунок нарахувань оплати за опалення у попередні періоди у в зв`язку з тим, що у "Рахунках" та "Актах приймання-передачі" не було повної інформації для перевірки правильності виставлених рахунків.

У відповідь теплопостачальна організація в листі №410/06 від 20.03.2019 надала детальний розрахунок нарахувань за спожиту теплову енергію за період з грудня 2018 по лютий 2019 згідно договору №501347 від 07.11.2018, в якому були зазначені всі необхідні показники формули розрахунку, які повинні обов`язково вказуватись у виставлених рахунках, а також було точне значення теплового навантаження всього житлового будинку - 0,066600 Гкал/год, яке потрібно було б застосувати для визначення "договірного теплового навантаження нежитлового приміщення у п. 1.4.1. договору. Крім того, додатково повідомлено про існування по договору станом на 01.03.2019 року заборгованості у сумі 53402,62 грн.

Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до ФОП Грушко І.В. листом №584-1/06 від 13.05.2019 з вимогою у зв`язку з утвореною станом на 01.05.2019 заборгованістю за відпущену по вищезазначеному договору теплову енергію терміново вирішити питання її погашення і добровільно сплатити 54799,11 грн.

11.06.2019 за №698/06 на адресу відповідача позивачем була надіслана претензія про погашення заборгованості за договором №501347 в розмірі 55876,12 грн.

В подальшому листом №774/06 від 08.07.2019 Концерном "Міські теплові мережі" ФОП Грушко І.В. була направлена чергова претензія з проханням перерахувати заборгованість по договору в сумі 46414,80 грн.

24.07.2019 листом №826/1/06 Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до ФОП Грушко І.В. з вимогою щодо погашення заборгованості за теплову енергію по договору в сумі 46414,80 грн., пені - 9439,05 грн., 3% річних - 825,06 грн. та інфляційних втрат - 1316,96 грн.

Направлення вказаної вимоги споживачу 26.07.2019 підтверджується копією поштового реєстру.

01.08.2019 листом №798 ФОП Грушко І.В. (споживач) на адресу теплопостачальної організації надіслала заперечення на претензію від 11.06.2019 №698/06, в якій повідомила про те, що у договорі №501347 від 07.11.2018 неправильно визначено договірне теплове навантаження Гкал/год єдиного нежитлового приміщення №9 загальною площею 76,5 м2 в будинку по АДРЕСА_3. Споживач вказав, що фактичне нежитлове навантаження для даного приміщення повинно становити 0,006936 Ггкал/год (0,0666 х 10,415%) та навів власний розрахунок обсягу та заборгованості по сплаті спожитої теплової енергії. За розрахунком споживача заборгованість на 01.07.2019 складає 586,18 грн.

Додатково відбувалось листування між позивачем та відповідачем щодо детальних розрахунків нарахувань за спожиту теплову енергію за договором №501347 від 07.11.2018 про що свідчать копії листів від 08.07.2019 №765/06, від 11.10.2019 №1179/06, від 11.10.2019 №4061/35.

Несплата відповідачем пред`явлених йому позивачем рахунків за спожиту теплову енергію стала приводом для звернення позивача до відповідача із позовом про стягнення заборгованості, вимоги за яким є предметом розгляду в цій справі.

Спірні правовідносини сторін виникли в ході виконання господарського договору про постачання теплової енергії.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною або юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про теплопостачання", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 (надалі Правила надання послуг з централізованого опалення), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 (надалі Правила користування тепловою енергією) та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у цій сфері.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Статтями 275 Господарського кодексу України і 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного теплопостачальною організацією та споживачем.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим нормативно-правовим актом.

Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

Аналогічні норми містить і стаття 714 Цивільного кодексу України.

За частинами першою, шостою, сьомою статті 276 Господарського кодексу України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до пункту 3.2.6., 3.2.20. договору Споживач зобов`язаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором. Своєчасно здійснювати оплату теплової енергії.

Крім того, пунктом 3.2.1. договору Споживач зобов`язався виконувати умови цього договору. Дотримуватися вимог актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, Правил будови і безпечної експлуатації трубопроводів пари та гарячої води ДНАОП 0.00-1.11-98, Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж.

Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією встановлено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

За вимогами частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частина перша статті 216 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, зокрема як штрафні санкції.

Штрафними санкціями відповідно положень частини першої статті 230 Господарського кодексу України є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною другою статті 20 Господарського кодексу України визначено, що застосування штрафних санкцій є одним зі способів захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Задовольняючи позовні вимоги позивача частково, суд першої інстанції виходив із того, що встановив, що у пункті 1.4.2. договору міститься орієнтовна вартість теплової енергії, що відпускається Споживачу, за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладання Договору та становить 39 083,25 грн, ПДВ 7816,65 грн, усього з ПДВ 46 899,90 грн.

Відповідно до частини 3 статті 181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї етапі і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у 20 денний строк після одержання договору.

Відтак суд першої інстанції визнав, що відповідачка під час укладання договору погодилась з його умовами.

Без внесення змін до договору № 501347 від 07.11.2018 щодо договірного теплового навантаження, посилання відповідача на власні розрахунки величини теплового навантаження не можуть бути враховані під час нарахувань вартості за спожиту теплову енергію.

Суд першої інстанції також встановив, що позивачем надано розрахунок суми боргу за договором № 501347, згідно з яким за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року нараховано за спожиту теплову енергію 72 269,69 грн, сплачено 25 854,89 грн (20.01.2019 - 11393,57 грн, 16.04.2019 - 5000,00 грн, 14.06.2019 - 9461,32 грн), і таким чином заборгованість складає 46 414,80 грн.

З листа Концерну "Міські теплові мережі" від 26.08.2020 № 3799/42/ІЗ-76 вбачається, що у серпні 2019 року (13.08.2019) відповідачем сплачено 587,00 грн. Також 14.12.2019 сплачено 11 000,00 грн та 19.12.2019 сплачено 2600,00 грн.

Щодо коштів в розмірі 11 393,57 грн суд першої інстанції зазначив, що з листа Концерну "Міські теплові мережі" вбачається, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 борг станом на 01.02.2019 за послугу централізованого опалення складав 6168,00 грн. За період березень-липень 2019 року на особовий рахунок № НОМЕР_1 була зарахована оплата за дану послугу в сумі 17 511,37 грн. Сума 6168,80 грн зарахована як погашення боргу за квартиру. Сума, яка залишилась у розмірі 11342,57 грн (17 511,37 грн - 6168,80 грн = 11342,57 грн.) перенесена у січні 2019 року як оплата на договір 501347. Також у січні 2019 року на договір № 501347 зарахована сума 51,00 грн, яка обліковувалась на особовому рахунку № НОМЕР_1 як переплата за послугу централізованого гарячого водопостачання.

Щодо коштів у розмірі 11000,00 грн. суд першої інстанції зазначив, що їх було сплачено 03.12.2019 з призначенням платежу: "сплата боргу за теплову енергію 2018-2019 згідно договору 501347 від 07.11.2018". Вказаний платіж не враховано позивачем у розрахунку суми заборгованості за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року, хоча призначення платежу зазначено як плата боргу за 2018-2019 роки.

Щодо сплати коштів у розмірі 587,00 грн., то суд першої інстанції встановив, що їх фактична сплата вбачається з наведеного вище листа позивача, відповідачем платіжного документу про їх перерахування не надано, а відтак перевірити призначення платежу не вбачається можливим, кошти до періоду виникнення заборгованості не відносяться.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Предметом спору є сума заборгованості з оплати за фактично спожиту теплову енергію, у зв`язку з чим перевірці судом підлягає правильність визначення фактичного обсягу та вартості спожитої теплової енергії, підстав та правильності додаткових похідних нарахувань пені, інфляційних втрат та трьох процентів тощо.

Судом встановлено, що у зв`язку зі зміною власником приміщень їх правового статусу з житлового на нежитлове, між позивачем та відповідачем був укладений відповідний договір №501347 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді від 07.11.2018.

З пункту 1.4.1 договору № 501347 від 07.11.2018 вбачається, що площа нежитлового приміщення - 76,5 м.кв.

До матеріалів справи надано договір №1 про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування відповідальності від 01.09.2018, укладений між Концерном "Міські теплові мережі" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Мрія".

У Додатку №1 до вказаного договору за будинком по АДРЕСА_3 зазначена площа будинку 736,82 м кв., теплове навантаження на опалення, ккал/годину - 66600, теплове навантаження на гаряче водопостачання, ккал/годину - значення відсутнє.

Відповідач зазначає, що загальна площа житлових квартир становить 658 м кв., площа нежитлового приміщення 76,5 м кв., відповідно загальна опалювальна площа будинку становить 734,5 м кв. Вказане значення є індивідуальним виключно для будинку по АДРЕСА_3.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до умов пункту 1.4.1. договору щомісячно обсяги фактично спожитої теплової енергії за розрахунковий місяць визначаються за показами засобу обліку теплової енергії, який є вузлом комерційного обліку, або за показами власних приладів обліку, з урахуванням теплонадхоження від транзитних трубопроводів будинкової системи, теплових втрат від точки підключення до приладу обліку та теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування і для забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, враховуючи п.п. 5.5.

В пункті 1.4.2 договору сторонами обумовлено, що орієнтовна вартість теплової енергії, що відпускається Споживачу, за поточний рік, відповідно до тарифів діючих на момент укладення договору, становить 39083,25 грн., ПДВ 7816,65 грн., усього з ПДВ 46899,90 грн.

Як убачається з пояснень позивача розрахунок "договірного теплового навантаження приміщення" проводиться Теплопостачальною організацією у окремому документі "Розрахунок теплового потока" по формулі Керівного технічного матеріалу 204 Україна 244-94 "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні (КТМ 204)" за формулою: Qmax =q0 *S

де: Qmax - погодинні витрати теплоти - (ккал/год)

qо - погодинні витрати теплоти на 1м 2 (ккал/год*м2 )

S - загальна опалювальна площа будинку/приміщення

Для розрахунку погодинних витрат теплоти на 1м2 :

qо = Qmax : S

відповідно до п. 2.2.2.КТМ 204:

66600:734,5=6936 ккал/год або 0,006936 Гкал/год

Зі своєї сторони відповідач вважає, що позивачем розрахунки проводяться по збільшеним нормам КТМ 204, які можуть використовуватись тільки у разі відсутності індивідуальних проектних даних на будинок, на підставі "Вихідних даних" п.п.1.4 та 1.5.:

"питома опалювальна характеристика будівлі" - 175,11 ккал/год;

"площа приміщення" - 76,5 м2

76,5*175,11=13396 ккал/год або 0,013396 Гкал/год

Оскільки розрахунок для приміщення проводився по збільшеним нормам КТМ 204, так начебто дані будинку не відомі, то по такій же формулі необхідно визначити і "загальне теплове навантаження" для всього будинку:

734,5*175,11=128618 ккал/год або 0,128618 Гкал/год.

Посилаючись на пункт 5.1. договору, відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції, який також з посиланням на вказаний пункт вказав, що облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Як вказує відповідач, оскільки до укладення договору приміщення відповідача мало статус житлової квартири, то послуги позивачу сплачувались згідно показів будинкового приладу обліку пропорційно опалювальній площі квартири по договору на послуги з централізованого опалення.

В рахунку за житлово-комунальні послуги для квартири АДРЕСА_1 за березень 2018 року вказані наступні значення:

- загальний показник теплолічильника - 26,209 Гкал;

- тариф - 1209,61 грн.;

- опалювальна плаща всіх квартир - 736,82 м2

- тариф/вартість на 1 м2 - 43,0263 грн. при вартості послуги для всього будинку - 31702,67 грн. ((26,209*1209,61) = 31702,67:736,82=43,0263).

З урахуванням опалювальної площі квартири, до переводу в нежитлове приміщення -78,82 м2 , сума до оплати складає 3391,33 грн. (43,0263*78,82).

Відповідно до пункту 5.1. договору облік теплової енергії на потреби опалення здійснюється за місцем виконання зобов`язань на підставі показів вузла комерційного обліку, встановленого у будівлі обладнаній окремим інженерним вводом. Обсяг відпущеної та спожитої теплової енергії приміщенням споживача, які не оснащені вузлами розподільного обліку, визначається на межі продажу пропорційно договірному тепловому навантаженню.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що двоповерховий будинок, в якому розташовані належні відповідачу нежитлові приміщення обладнаний вузлом комерційного обліку, а власними приладами обліку ці нежитлові приміщення не обладнані.

Тому колегія суддів погоджується з аргументом відповідача, що у такому випадку кількість спожитої теплової енергії, яка фактично спожита відповідачем, відповідно до умов пункту 5.1 договору, має визначатися на межі продажу пропорційно договірному тепловому навантаженню.

Щодо доводів позивача, що величина договірного теплового навантаження на опалення нежитлового приміщення була визначена правильно, оскільки розрахована згідно означеного вище КТМ, а саме:

Q max = qo * S, ккал/год

де: qо - норма витрати теплоти на опалення на 1 м2 будівлі, ккал/год * м2, згідно з КТМ приведеної до розрахункової температури зовнішнього повітря, яка для м. Запоріжжя, згідно з ДСТУ-Н Б В.1.1-27:2010 "Будівельна кліматологія" складає - 21*С (з урахуванням рекомендацій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг):

для 1-2 поверхів 179,6*(18-(-21))/(18-(-22))-175,11 ккал/год*м2

де 179,6 питоме споживання теплової енергії на опалення 1-2 поверхових житлових будинків згідно з таблиці 7.1 КТМ з урахуванням середньої температури зовнішнього повітря та кількості діб в опалювальному періоді, ккал/год*м2;

18 С - розрахункова температура в приміщенні С;

21 С, 22 С - нормативна температура зовнішнього повітря, °С.

S - загальна площа нежитлового приміщення, м2

Відповідно, договірне теплове навантаження по Договору № 501347 складає:

Q шах = qo * S = 76,5 * 175,11 м2 = 13396 ккал/годину

- то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та доводами відповідача, що під час укладення договору № 501347 від 07.11.2018 позивач невірно визначив теплове навантаження приміщень, які розташовані в означеному об`єкті, що підтверджується відповідними поясненнями та контррозрахунками відповідача, які містяться в матеріалах справи.

При цьому аргумент позивача, що при розрахунку такі вихідні дані були погоджені з відповідачем, що підтверджується підписом на розрахунку теплового потоку, - відхиляються колегією суддів, оскільки таке погодження не надає їм статусу "нормативно обґрунтованих та математично правильних".

Разом із цим колегія суддів погоджується з позивачем, що оскільки після розрахунку теплового потоку, до договору було внесено договірне теплове навантаження 13396 ккал/годину, яке міститься в пункті 1.4.1. Договору, а в пункті 1.4.2. договору міститься орієнтовна вартість теплової енергії, що відпускається Споживачу, за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладання Договору, та становить 39 083,25 грн, ПДВ 7816,65 грн, усього з ПДВ 46899,90 грн., то такі показники набули статусу "договірних умов".

Позивач звертає увагу на те, що під час підписання договору ФОП Грушко І.В. погодилася зі всіма умовами і підписала договір.

Також позивач вказує, що відповідач щомісячно отримувала рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії, але жодного разу, в період заборгованості з листопада 2018 року по квітень 2019 року, не повернула підписаного акту, не вказала на розбіжності з приводу вартості, обсягів та якості теплової енергії та частково сплачувала за неї, що свідчить про згоду Грушко І.В. з рахунками і актами.

Судом встановлено, що такі заперечення відповідача щодо помилковості нарахувань уперше були висловлені позивачу в березні 2019 року.

Як убачається з наданих позивачем Рахунків та Актів прийому-передачі, в цих документах первинного бухгалтерського обліку зазначено три показники: «кількість», «тариф» та «сума». При цьому показник «кількість» (Гкал) зазначається тільки як кінцевий результат (однією цифрою без розшифровки).

Показник «кількість» (Гкал) - це основне значення яке впливає на визначення суми щомісячної оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Як вказує відповідач, по таким даним він не мав можливості своєчасно перевірити правильність значення «кількість» після отримання Рахунків та за 5 діб (до 20 - го числа місяця) подавати Акт-претензію, оскільки в них не вказується значення теплового навантаження будинку та місячні покази приладу обліку, що є порушенням вимог частини 3 статті 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.07.2017 №2119-VIII. Цим пояснюється, чому між позивачем та відповідачем відбувалось листування щодо детальних розрахунків нарахування (листи від 08.07.2019 №765/06 та від 11.10.2019 №1179/06).

З листа відповідача від 11.10.2019 за вих. №1179/06 убачається, що загальний обсяг за показаннями приладу обліку (місячні показання); теплове навантаження житлового будинку - 0,066600 Гкал/год, теплове навантаження нежитлового приміщення - 0,013396 Гкал/год.

Колегія суддів погоджується з відповідачем, що виходячи з теплового навантаження будинку 0,066600 Гкал/год, у разі застосування умов пункту 5.1. договору, кількість теплової енергії, що споживається у приміщеннях відповідача має дорівнювати 0,069366 Гкал/год

(0,066600 Гкал/год : 734,5 м кв. х 76,5 м кв. = 0,069366 Гкал/год)

Разом із цим, як убачається з розрахунків позивача, при визначенні кількості фактично спожитої теплової енергії ним використовується інші значення у розрахунках теплового потоку по збільшених показниках, згідно КТМ 204 України 244-94, а саме: 175,11 ккал/год (для будинків з поверховістю 1-2 поверхи)*1 м кв., внаслідок чого максимальний тепловий потік на опалення спірного приміщення складає: 76,5 м кв. х 175,11 ккал/год = 13396 ккал/год, тобто 0,013396 Гкал/год.

Сторонами визначено в умовах договору (підпункт 1.4.1.), що договірне теплове навантаження на опалення для потреб об`єкту Споживача складає 0,013396 Гкал/год.

Таким чином в умовах договору встановлено теплове навантаження для спірних приміщень, яке є меншим від наведеного вище значення при його пропорційному розрахунку в понад 5 разів.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 Цивільного кодексу України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як зазначено вище, відповідно до положень статей 525, 526 та 629 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За таких обставин колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що без внесення відповідних змін до договору № 501347 від 07.11.2018 щодо договірного теплового навантаження, посилання відповідача на власні розрахунки величини теплового навантаження не можуть бути враховані під час нарахувань вартості за спожиту теплову енергію.

Таким чином, судом першої інстанції правильно не застосовано норму частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", відповідно до якої споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, оскільки у даному випадку визначити фактично отриману теплову енергію є можливим виключно розрахунковим методом з урахуванням умов чинного договору.

Щодо власних розрахунків відповідача величини теплового навантаження, то наразі вони не можуть бути прийняті судом без відповідних змін до договору №501347 від 07.11.2018.

За твердженням відповідача судом безпідставно не була врахована сума 587,00 грн., як оплата основного боргу за опалювальний період 2018-2019 років і замість суми основного боргу по розрахункам позивача - 34827,80 грн. визначено суму 35414,80 грн. Однак такий аргумент не знайшов свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки, як правильно встановив суд першої інстанції, фактична сплата цих коштів убачається лише з наведеного вище листа позивача, проте належного доказу, як от платіжного документу про їх перерахування, відповідачем суду першої інстанції не надано, а відтак перевірити призначення платежу та чи можуть бути віднесено ці кошти до періоду виникнення заборгованості не вбачається можливим.

Дослідивши розрахунки позивача та наведені судом першої інстанції власні розрахунки заборгованості після її відповідної перевірки, колегія суддів погоджується з наведеними судом мотивами, які слугували підставою для їх перерахунку та відповідного зменшення належних до стягнення сум як в частині основного боргу, так і в частині похідних нарахувань пені, інфляційних втрат та річних. До того ж, правильність перерахунку судом додаткових нарахувань, не є доводами апеляційної скарги відповідача.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 2881,50 грн. на оплату судового збору, понесені відповідачем у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника (апелянта) у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Грушко Інни Вячеславівни - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 02.09.2020 у справі №908/3570/19 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на фізичну особу-підприємця Грушко Інну Вячеславівну.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України

Повна постанова складена 16.04.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна