РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.04.2021Справа № 910/2249/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕГРОВАНІ ВОДНІ ТЕХНОЛОГІЇ" (02217, м.Київ, вул. Закревського, б. 19, )

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м.Київ, вул.Назарівська 3, )

про стягнення 55 177,20 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕГРОВАНІ ВОДНІ ТЕХНОЛОГІЇ" звернулось з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 48525,00 грн заборгованості за поставлений товар за видатковою накладною № 511 від 29.07.2020 по договору № 151 (2) 20УК/53-121-08-20-09436 від 11.06.2020, 3008,55 грн пені, 3396,75 грн штрафу, 246,90 грн 3% річних.

У позовній заяві позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, та покладення на відповідача витрат по сплаті судового збору та 4800,00 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.02.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та встановив учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав.

09.03.2021 позивач подав пояснення по справі щодо підписання видаткової накладної № 511 від 29.07.2020.

15.03.2021 засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому учасник справи факт поставки на спірну суму підтвердив, водночас, зазначив про безпідставність нарахування пені та штраф за відсутності погодження їх розміру та порядку стягнення сторонами у договорі № 151 (2) 20УК/53-121-08-20-09436 від 11.06.2020, висловив свої доводи, що строк оплати 48525,00 грн вартості товару не настав, оскільки вказана сума є ПДВ, яке сплачується після отримання покупцем від постачальника податкової накладної, і строк такого виконання умовами договору не встановлений, тобто є правом, а не обов`язком відповідача. Також відповідач заперечив проти покладення на нього понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу за недоведеністю підстав, враховуючи нескладність справи, непропорційність заявленого розміру до предмета спору та не надання доказів фактичної оплати вказаних витрат.

18.03.2021 від позивача засобами поштового зв`язку (відправлено 17.03.2021) до суду надійшла заява про долучення доказів понесення витрат на правову допомогу адвоката.

30.03.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, зі змісту якого позивач зазначає про помилковість доводів відповідача про розмежування строку та порядку оплати вартості продукції та ПДВ відповідно до п.3.2 договору, направлення відповідачу 29.07.2020 та засобами електронного зв`язку відповідно до умов договору податкової накладної за спірною поставкою та зауважив про недоведеність відповідачем не співмірності заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, докази понесення яких надані до суду.

16.04.2021 до суду від відповідача засобами поштового зв`язку надійшли заперечення по справі, в яких учасник справи наполягав на неотриманні у встановленому порядку зареєстрованої податкової накладної на товар від позивача, просив відмовити у позові в частині стягнення пені та штрафу за необґрунтованістю підстав нарахування, та зменшити розмір заявлених витрат на оплату послуг адвоката у зв`язку із тим, що справа не є складною, розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, ціна позову не є значною, спір не стосується публічного інтересу.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

11.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтегровані Водні Технології" (постачальник за договором, позивач) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець, відповідач) був укладений договір поставки № 151 (2) 20УК/53-121-08-20-09436, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець - прийняти та оплатити продукцію згідно із специфікацією (додаток №1 до договору), а саме: Насос Dadu Fa 21-60/45 м3/ч 400В у кількості 1шт, вартістю 48525,00 грн, у т.ч. 8087,50 грн ПДВ.

У п.1.3 договору визначено строк поставки продукції: травень-липень 2020.

Відповідно до п.3.1 договору, вартість договору складає: 40437,50 грн, крім того ПДВ 8087,50грн, разом 48525,00 грн.

Сторонами у п.3.2 договору узгоджено, що оплата за поставлений товар здійснюється протягом 120 календарних днів з дати поставки товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку (п.3.3 договору).

За умовами п.4.5 договору, постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у строки, визначені для реєстрації податкових накладних чинним законодавством, з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Електронна адреса покупця для листування в рамках адміністрування ПДВ: .

Відповідно до п.11.1, договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з дати укладання.

Матеріалами справи встановлено та відповідачем не заперечується, що на виконання умов договору позивач за видатковою накладною №511 від 29.07.2020 на суму 48525,00 грн, яка підписана та скріплена печатками обох сторін без зауважень, поставив, а відповідач прийняв товар по договору поставки № 151 (2) 20УК/53-121-08-20-09436, на загальну суму 48525,00 грн з ПДВ.

Також на підтвердження здійснення господарських операції з поставки товару позивачем долучено до справи квитанцію про реєстрацію податкової накладної №102 від 29.07.2020 в Державній податковій службі України.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджує про невиконання відповідачем зобов`язань з оплати 48525,00 грн вартості поставленого товару за видатковою накладною №511 від 29.07.2020 по договору, за прострочення виконання зобов`язання нараховано також до стягнення з відповідача 3008,55 грн пені, 3396,75 грн штрафу, 246,90 грн 3% річних.

Відповідач позов не визнає в частині оплати ПДВ з вартості отриманого товару, пені та штрафу.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 151 (2) 20УК/53-121-08-20-09436 від 11.06.2020, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини за договором поставки, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, змістом взаємних договірних зобов`язань сторін є обов`язок позивача поставити відповідачу обумовлений договором товар належної якості та кількості, який породжує обов`язок відповідача прийняти зазначений товар та оплатити за нього встановлену договором вартість у визначений строк.

За умовами п.3.2-3.3 договору, оплата за поставлений товар здійснюється протягом 120 календарних днів з дати поставки товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Долучена до справи видаткова накладна №511 від 29.07.2020, яка підписана сторонами, приймається судом в якості належного доказу поставки позивачем та прийняття відповідачем товару по договору на суму 48 525,00 грн.

Таким чином, строк оплати за поставлений 29.07.2020 товар настав 29.11.2020 без урахування ПДВ.

З наданих позивачем до відповіді на відзив документів вбачається, що на виконання п.3.3 договору позивачем зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну за поставкою 29.07.2020 - 13.08.2020, 14.08.2020 на визначену умовами п.4.5 договору електронну адресу відповідача здійснено її направлення. Вказані обставини відповідачем належними доказами не спростовано.

За таких обставин, належить визнати, що станом на час настання строку поставки вартості отриманого товару (29.11.2020) у відповідача виник обов`язок з оплати вартості товару у повній сумі, з урахуванням ПДВ.

Доказів оплати відповідачем 48525,00 грн вартості неоплаченого товару у визначений строк та станом на час розгляду даної справи по суті спору, суду не надано.

Враховуючи, що строк виконання грошових зобов`язань відповідача на спірну суму є таким, що настав, за відсутності доказів погашення заборгованості, вимоги позивача про стягнення з відповідача заявленої суми 48525,00 грн. боргу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо ненастання строку виконання зобов`язання щодо оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ (48525,00 грн) з посиланням на відсутність вимоги позивача щодо здійснення такої оплати з огляду на те, що позивач звертався до відповідача з претензією щодо оплати всієї суми боргу за поставлений товар, в тому числі в частині вартості товару у розмірі суми ПДВ.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання зобов`язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача 246,90 грн 3% річних, розрахунок яких здійснено за період з 27..11.2020 по 27.01.2021 прострочення виконання зобов`язання, які після перевірки розрахунку задовольняються судом у заявленому розмірі.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3008,55 грн пені, 3396,75 грн штрафу, проти нарахування яких відповідач висловив свої заперечення, суд зазначає таке.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Відповідно до приписів Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань або за затримку грошових надходжень на рахунок клієнта банку - одержувача грошових коштів, яку нараховано та не сплачено на день набрання чинності цим Законом, за згодою сторін може бути перерахована за період дії терміну позовної давності, але розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня. Сума зменшення розміру пені відноситься на результати фінансово-господарської діяльності одержувача грошових коштів, а щодо державних установ та організацій, що фінансуються за рахунок бюджету, - на зменшення їх фінансування.

На підставі викладеного суд зауважує, що закон визначає не розмір пені як такий, а лише верхню межу цього розміру, в свою чергу конкретний розмір пені має визначатися за згодою сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, на який посилається позивач при нарахуванні пені та штрафу визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Водночас, суд зазначає, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій. (п. 2.2 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.12.2019 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»)

Виходячи з аналізу правових норм та умов договору поставки суд зауважує, що у даному випадку частина 2 статті 231 Господарського кодексу України не застосовується, оскільки відповідач не виконав зобов`язання щодо оплати товару, тобто, у відповідача виникло щодо позивача грошове зобов`язання.

При цьому, договір поставки № 151 (2) 20УК/53-121-08-20-09436 від 11.06.2020 не містить умов щодо відповідальності покупця за несвоєчасну оплату поставленого товару.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заявлених суд пені та штрафу задоволенню не підлягають за недоведеністю підстав нарахування.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач відсутність обов`язку здійснення оплати вартості отриманого товару та звільнення від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, не довів, стверджувань позивача належними засобами доказування не спростував.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕГРОВАНІ ВОДНІ ТЕХНОЛОГІЇ" є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення 48525,00 грн заборгованості та 246,90 грн 3% річних. В решті позову належить відмовити за недоведеністю підстав.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також позивачем було заявлено клопотання про покладення на відповідача понесених витрат на оплату професійну правничу допомогу у розмірі 4800,00 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частина 2 статті 161 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач долучив до матеріалів справи:

- копію ордера серія АІ №1070174 від 24.11.2020, виданого АО «Свобода» адвокату Горбань Роману Олеговичу на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.08.2020 на представлення інтересів ТОВ «Інтегровані Водні Технології» у Господарському суді міста Києва; свідоцтва №1998/10 від 25.01.2001 на право Горбань О.О. на заняття адвокатською діяльністю;

- копії договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.08.2020, укладеного між АО «Свобода»(виконавець) та ТОВ «Інтегровані Водні Технології» (клієнт), додаткової угоди №3 від 09.02.2021 до договору, на виконання та у відповідності до умов якої виконавець взяв на себе зобов`язання стягнути на користь клієнта заборгованість з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", що виникла за умовами договору поставки від 11.06.2020 №151 (2) 20УК/53-121-08-20-09436;

- копію акту №3 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 10.02.2021 по договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.08.2020, додатковій угоді №3 від 09.02.2021 із зазначенням кількості витраченого часу та переліку наданих послуг, на суму 4800,00 грн;

- копію платіжного доручення №2067 від 23.02.2021 на суму 4800,00 грн.

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом в частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції (Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду).

У запереченнях щодо відшкодування витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем заявлено про неспівмірність заявленого позивачем розміру витрат із складністю справи, ненадання доказів фактичного виконання робіт адвокатом, нескладністю справи, що не потребувало значних зусиль та витраченого часу.

З наданих матеріалів справи вбачається, що подана до суду позовна заява товариства у даній справі підписана директором, а не адвокатом, водночас у позовній заяві заявлено про понесення витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 4800,00 грн та надано докази оформлення правовідносин між позивачем та АО, видачу ордеру адвокату Горбань Р.О. на представлення інтересів позивача. У подальшому представником позивача адвокатом Горбань Р.О. подано до суду після відкриття провадження у справі за його підписом відповідь на відзив, пояснення щодо підписання первинних документів, заяви про долучення документів до справи, у т.ч. доказів фактичного виконання адвокатом та понесення позивачем заявлених витрат на оплату послуг адвоката, фіксований розмір якого за погодинною ставкою узгоджено сторонами, тобто надані послуги є реальними, їх обсяг підтверджений.

Щодо доводів відповідача про відсутність Звіту виконаних робіт згідно п.5.2 договору про надання правової допомоги, суд зазначає, що відповідно до п.5.4 цього договору встановлено, що конкретний розмір гонорару, який має сплатити клієнт на користь виконавця визначається додатком до даного договору і такі умови узгоджені сторонами у додатковій угоді №3 від 09.02.2021, зокрема в частині конкретного завдання, його форми надання; розміру гонорару: 1200,00 грн за одну годину роботи без ПДВ, порядок розрахунків: 5 банківських днів з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт.

Відповідно до наданого представником позивача Акту виконаних робіт №3 від 10.02.2021 по договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.08.2020, додаткової угоди №3 від 09.02.2021, виконавцем витрачено 4 години часу для опрацювання законодавства, здійснення розрахунку боргу та підготовки процесуальних документів, всього на суму 4800,00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач надав належні та допустимі докази на доведення понесених ним витрат та професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи № 910/2249/21 і розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, співмірним зі складністю позову, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, і, відповідно, та з огляду на те, що позов задоволено частково, наявні підстави для покладення на позивача понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4242,79 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 129, 233, 236-240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м.Київ, вул. Назарівська,3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕГРОВАНІ ВОДНІ ТЕХНОЛОГІЇ" (02217, м.Київ, вул. Закревського, б. 19, ) 48 525 (сорок вісім тисяч п`ятсот двадцять п`ять) грн. 00 коп основного боргу, 246 (двісті сорок шість) грн. 90 коп 3% річних, 2006 (дві тисячі шість) грн. 48 коп витрат по сплаті судового збору, 4242 (чотири тисячі двісті сорок дві) грн. 79 коп витрат на правову допомогу адвоката.

3. В решті позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України та може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, передбачені розділом IV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак