УХВАЛА

м. Київ

05.04.2021Справа № 910/1382/20 (910/12077/20)
За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Скай Фінанс" (02095, м. Київ, вул. Срібнокільська, 22, оф. 175)

до 1) Приватного акціонерного товариства "Фінансова компанія "Апекс" (01010, м. Київ,провулок Хрестовий,6)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК" (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд.26 Д, офіс 3)

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАРФЕ" (01010, м. Київ, пров. Хрестовий, 6)

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про визнання недійсним договору

в межах справи №910/1382/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Скай Фінанс" (02095, м. Київ, вул. Срібнокільська, 22, оф. 175)

до Приватного акціонерного товариства "Фінансова компанія "Апекс" (01010, м. Київ, провулок Хрестовий, 6, ідентифікаційний номер 36482677)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

секретар судового засідання Судак С.С.

Представники учасників:

від позивача - Майструк Є.С.,

від відповідача-1 - Лукашук В.В., засобами відеозв`язку,

від відповідача-2 - Шеретова О.В., засобами відеозв`язку,

вільний слухач - ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадження Господарського суду м. Києва знаходиться справа № 910/1382/20 за заявою Публічного акціонерного товариства "Романівська Райагропромтехніка" про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Фінансова компанія "Апекс".

14.08.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства "Романівська Райагропромтехніка" про визнання недійсним договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2020 відкрито провадження у справі №910/12077/20, підготовче засідання призначено на 21.09.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.09.2020 відкладено підготовче засідання у справі № 910/12077/20 на 12.10.2020, зобов`язано позивача у строк до 01.10.2020 (включно) подати суду письмові пояснення з нормативно-правовим обґрунтуванням щодо тверджень, що ціна у розмірі 9590,73грн, за якою ПАТ "Апекс-Банк" здійснено відступлення права вимоги згідно спірного правочину є значно нижчою від ринкової.

01.10.2020 до суду надійшли пояснення ПАТ "Романівська Райагропромтехніка" щодо позовних вимог.

02.10.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про витребування доказів.

06.10.2020 до суду надійшов відзив ТОВ "Фінансова компанія "Артфінброк" на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2020 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства "Романівська Райагропромтехніка" про витребування доказів. Зобов`язано Дніпровський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02000, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15) надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень № АСВП: 52731460 та № АСВП: 52731464. Відкладено підготовче засідання у справі № 910/1382/20 (910/12077/20) на 11.11.20.

19.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРФЕ" про залучення до участі у справі.

05.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРФЕ" про залучення в якості третьої особи.

11.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.11.2020 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача-1 Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАРФЕ" (01010, м. Київ, пров. Хрестовий, 6), відкладено підготовче засідання у справі на 25.11.2020.

24.11.2020 до суду надійшли від позивача докази направлення копії заяви та доданих до неї документів третій особі.

25.11.2020 до Господарського суду м. Києва надійшли письмові пояснення позивача щодо позовних вимог.

25.11.2020 до суду надійшли письмові пояснення ТОВ "ПАРФЕ" щодо позовних вимог.

25.11.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання третьої особи про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.11.2020 відкладено підготовче засідання у справі на 09.12.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.12.2020 залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 ОСОБА_1 , відкладено підготовче засідання у справі на 23.12.2020.

21.12.2020 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Скай Фінанс" про заміну позивача у справі.

23.12.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання ТОВ "Фінансова компанія "Артфінброк" про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.12.2020 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Скай Фінанс" про заміну сторони. Замінено позивача у справі № 910/1382/20 (910/12077/20) Публічне акціонерне товариство "Романівська Райагропромтехніка" () його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Скай Фінанс" (). Відкладено підготовче засідання у справі на 18.01.2021.

18.01.2021 до суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" про витребування доказів.

18.01.2021 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання та про продовження процесуального строку на подання додаткових письмових пояснень та заяви про уточнення позовних вимог.

18.01.2021 до суду надійшло клопотання відповідача-2 про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.01.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" про витребування доказів. Відкладено підготовче засідання у справі № 910/1382/20 (910/12077/20) на 15.02.2021.

09.02.2021 до суду надійшло клопотання ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Фінансова компанія "Апекс" арбітражного керуючого Лукашука В.В. про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції.

09.02.2021 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Фінансова компанія "Апекс" на позовну заяву.

12.02.2021 до суду надійшли документи від Національного банку України на виконання вимог ухвали суду від 18.01.2021.

15.02.2021 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.02.2021 відкладено підготовче засідання у справі № 910/1382/20 (910/12077/20) на 03.03.2021.

03.03.2021 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" про витребування доказів.

03.03.2021 до суду надійшли пояснення по справі від відповідача-2, в яких він просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.03.2021 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфінброк» у задоволенні клопотання про витребування доказів від 02.03.2021. Закрито підготовче провадження у справі № 910/1382/20 (910/12077/20) та призначено справу до розгляду по суті на 05.04.2021.

17.03.2021 до суду надійшло клопотання Приватного акціонерного товариства "Фінансова компанія "Апекс" про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції.

24.03.2021 до суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфінброк» про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції.

У судовому засіданні 05.04.2021 представники позивача та відповідача-1 просили задовольнити позов.

Представник відповідача-2 просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 4 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства за результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2012 між ПАТ «Апекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ФКЛ/080612/1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав відкличну відновлювальну кредитну лінію у розмірі 165 000,00 грн. строком до 05.06.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19 % річних.

Пунктом 4.1 кредитного договору визначено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором позичальник сплачує пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченої заборгованості, за кожний день прострочення (з дати виникнення простроченої заборгованості до дати погашення простроченої заборгованості, включаючи дату погашення).

Згідно з пунктом 8.9 кредитного договору сторони домовились про встановлення строку позовної давності за цим договором - п`ять років.

17.04.2013, 10.02.2014, 12.05.2014 між ПАТ «Апекс-Банк» та ОСОБА_1 укладені додаткові угоди до кредитного договору № ФКЛ/080612/1 від 08.06.2012, згідно з якими внесено зміни щодо суми ліміту кредиту у розмірі 565 000,00 грн., але дата остаточного погашення залишилась незмінною - 05.06.2014.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2016 позов ПАТ «Апекс-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Апекс-Банк» заборгованість за договором від 08.06.2012 № ФКЛ/080612/1 станом на 14.04.2016 у розмірі 1 991 958,41 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 564 615,00 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 209 182,18 грн., пені за несвоєчасно сплачений кредит за період з 11.06.2014 по 10.02.2016 - 688 830,00 грн., пені за несвоєчасно сплачені проценти за період з 11.06.2014 по 10.02.2016 - 114 194,21 грн., інфляційні втрати - 415 136,72 грн. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Апекс-Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Апекс-Банк» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15.09.2016 та постановою Верховного Cуду від 06.03.2019 у справі № 755/29834/14-ц рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2016 залишено без змін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.09.2020 у справі № 755/29834/14-ц замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача: ПАТ «Апекс-Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк».

29.11.2017 між ПАТ «Апекс-Банк» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 29/11-2017/02, за умовами якого первісний кредитор відступає новому кредитору права вимоги за кредитним договором від 08.06.2012 № ФКЛ/080612/1 у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, а саме право вимоги основної суми заборгованості та суми нарахованих процентів за визначеною ринковою вартістю (ціною договору).

Як визначено в пункті 1.1 договору, право вимоги - це обсяг заборгованості, яка на дату відступлення права вимоги становить 698 346,04 грн., що підтверджується виписками з рахунків боржника ( ОСОБА_1 ) в ПАТ «Апекс-Банк», на яких обліковувалися означена заборгованість за кредитним договором.

Дата відступлення - день підписання сторонами цього договору (пункт 1.1 договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що з метою підтвердження факту відступлення первісним кредитором права вимоги, сторони в дату відступлення укладають акт приймання-передачі всіх документів, які підтверджують право вимоги, який є невід`ємною частиною договору.

Згідно з пунктом 3.1 договору загальний обсяг грошових коштів, належних до сплати новим кредитором первісному кредитору, за набуття права вимоги (ціна договору) складає 9 590,73 грн.

Новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну договору в повному обсязі вільним від нарахувань або утримань або комісій на рахунок первісного кредитора не пізніше 30.11.2017 (пункт 3.2 договору).

Також, 29.11.2017 між ПАТ «Апекс-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» підписано акт приймання-передавання до договору від 29.11.2017 № 29/11-2017/02, за яким передано оригінали наступних документів: кредитного договору від 08.06.2012 № ФКЛ/080612/1, додаткових договорів від 17.04.2013, 10.02.2014, 12.05.2014 № 1-3.

На виконання умов договору відступлення ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» сплатило на рахунок ПАТ «Апекс-Банк» оплату в розмірі 9 590,73 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 29.11.2017 № 17655123.

Звернувшись до суду з даною заявою про визнання правочину недійсним, заявник послався на те, що ПАТ «Апекс-Банк» здійснив відчуження майна за ціною, що є значно нижчою від ринкової, що призвело до неможливості виконання правонаступником ПрАТ «Фінансова компанія «Апекс» рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2018 у справі № 906/1043/17.

Заперечуючи проти поданої заяви, ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» зазначило, що на оспорюваний договір не поширюються положення Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки останній був укладений ПАТ «Апекс-Банк» до моменту відкликання банківської діяльності. Також відповідач-2 заперечив проти того, що укладання договору відбувалося з наміром ухилитися від розрахунків з контрагентами, у той час як навпаки мета його укладення була поліпшення фінансового стану боржника. При цьому, право вимоги до ОСОБА_1 включало в себе також ризикові фактори та була оцінена НБУ як проблемна, що було враховано при визначенні ринкової вартості права вимоги.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку задовольнити подану заяву огляду на наступне.

Спеціальна правосуб`єктність юридичних осіб (частина третя статті 91 ЦК України) встановлюється для юридичних осіб, які здійснюються окремі види діяльності, для здійснення яких законом передбачено отримання спеціального дозволу (ліцензії).

Таким видом діяльності, що вимагає спеціальної правосуб`єктності юридичної особи, зокрема, є і банківська діяльність.

Відповідно до частин 8, 9 статті 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» юридична особа набуває статусу банку і право на здійснення банківської діяльності виключно після отримання банківської ліцензії та внесення відомостей про неї до Державного реєстру банків. Забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» банк має право прийняти рішення про припинення здійснення банківської діяльності (далі - Банк, що припиняється) без припинення юридичної особи в результаті ліквідації у порядку, передбаченому цією статтею.

Частиною 3 статті 2 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» встановлено, що банк, що припиняється, протягом трьох робочих днів з дня проведення загальних зборів, передбачених частиною другою цієї статті, подає до Національного банку України у визначеному ним порядку заяву, протокол загальних зборів та затверджений ними План припинення, який має відповідати вимогам Національного банку України та визначати всі заходи, які вживатиме Банк, що припиняється, з метою припиненню здійснення банківської діяльності.

Згідно пункту 18 глави 4 розділу 9 Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затвердженого Постановою Правлінні Національного банку України від 08.09.2011 № 306 банк, що припиняється за рішенням загальних зборів учасників банку про припинення здійснення банківської діяльності без припинення юридичної особи (далі - Банк, що припиняється) у порядку, передбаченому Законом України "Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків", для погодження Плану припинення банківської діяльності банку без припинення юридичної особи (далі - План припинення) подає до Національного банку такі документи: заяву, протокол загальних зборів учасників банку з рішеннями про припинення здійсненню банківської діяльності без припинення юридичної особи та затвердження Плану припинення; план припинення, затверджений загальними зборами учасників банку.

Відповідно до пункту 19 глави 4 розділу 9 даного Положення план припинення має: містити інформацію про обсяги вимог кредиторів; передбачати перелік конкретних заходів щодо задоволення вимог кредиторів; містити строки виконання заходів щодо припинення здійснення банківської діяльності; містити інформацію про наявність ліцензій на провадження професійної діяльності на фондовому ринку, що видається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, і намір провадити цю діяльність після відкликання банківської ліцензії.

Пунктом 21 Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затвердженого Постановою Правління Національного банк України від 08.09.2011 № 306 встановлено, що Національний банк відмовляє в погоджені Плану припинення в разі: 1) виявлення ознак, за якими цей банк може бути віднесено до категорії неплатоспроможних; 2) недотримання загальними зборами учасників банку вимог Закону України "Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків" щодо прийняття рішення про припинення здійснення Банком, що припиняється, банківської діяльності та затвердження Плану припинення; 3) подання неповного пакета документів, визначених пунктом 18 глави 4 розділу IX цього Положення, та/або подані документи не відповідають вимогам законодавства України з питань реєстрації та реорганізації банків; 4) подання документів, які містять недостовірну інформацію; 5) недостатності вартості майна (активів) банку для виконання в повному обсязі всіх зобов`язань, пов`язаних здійсненням банківської діяльності, перед вкладниками та іншими кредиторами, у тому числі, Національним банком (крім субординованого боргу).

Згідно з частинами 5, 6 статті 2 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» після реалізації Плану припинення Банк, що припиняється, звертається до Національного банку України з клопотанням про відкликання банківської ліцензії у порядку, визначеному Національним банком України. Національний банк України у визначеному ним порядку приймає рішення про відкликання банківської ліцензії Банку, що припиняється, або про відмову у задоволенні клопотання про відкликання банківської ліцензії протягом десяти робочих днів з дня отримання повного пакета документів. Національний банк України одночасно з прийняттям рішення про відкликання банківської ліцензії у Банку, що припиняється, вносить відповідний запис про виключення Банку, що припиняється, з Державного реєстру банків.

Відповідно до рішення Правління НБУ від 26.01.2017 № 52-рш/БТ ПАТ «Апекс-Банк» вирішено віднести до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку.

На офіційному сайті ПАТ «Апекс-Банк» https://www.apeksbank.com.ua/ у розділі «Новини» розташоване оголошення від 12.09.2017, де ПАТ «Апекс-Банк» повідомляє своїх клієнтів та вкладників, що за результатами проведення Позачергових Загальних Зборів акціонерів ПАТ «Апекс-Банк», які відбулися 23.08.2017 були прийняті рішення: припинити здійснення банківської діяльності без припинення юридичної особи та затвердити План припинення банківської діяльності ПАТ «Апекс-Банк» без припинення юридичної особи. Також запропоновано їм найближчим часом звернутись до ПАТ «Апекс-Банк» з метою отримання грошових коштів та закриття своїх поточних та вкладних рахунків.

В оголошенні від 11.12.2017 ПАТ «Апекс-Банк» повідомляє своїх клієнтів, що в зв`язку з реалізацією «Плану припинення здійснення банківської діяльності ПАТ «Апекс-Банк» без припинення юридичної особи», кошти вкладників та інших кредиторів які не з`явилися у місці виконання зобов`язань, або ухилились від прийняття виконання зобов`язань і у т.ч. кошти клієнтів на які є обтяження та обмеження на розпорядження), перераховані у депозит Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженській К. С.

Надалі, в оголошенні від 27.12.2017 ПАТ «Апекс-Банк» серед іншого повідомляє своїх клієнтів про: затвердження звіту голови правління Банку про завершення виконання Плану припинення банківської діяльності; припинення банківської діяльності без припинення юридичної особи; про прийняття 26.12.2017 Правлінням НБУ рішення №827-рш «Про відкликання банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій у ПАТ «Апекс-Банк».

Після відкликання банківської ліцензії та виключення з Державного реєстру банків відомостей про Банк, що припиняється, юридична особа, яка припинила здійснювати банківську діяльність, може здійснювати інші види діяльності, визначені законодавством. У разі якщо така діяльність підлягає ліцензуванню, юридична особа, яка припинила здійснювати банківську діяльність, зобов`язана отримати відповідну ліцензію у визначеному законодавством порядку (частина 8 статті 2 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків»).

Відповідно до статті 10 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» в разі якщо Банк, що припиняється, має намір здійснювати діяльність з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), такий банк (юридична особа) зобов`язаний не пізніше 30 календарних днів з дня державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, пов`язаних з припиненням провадження ним банківської діяльності, подати до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, документи для внесення такої юридичної особи до Державного реєстру фінансових установ.

Відтак, після припинення ПАТ «Апекс-Банк» банківської діяльності, проведено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи, у тому числі щодо зміни найменування останнього на Приватне акціонерне товариство «Фінансова компанія «Апекс» (ідентифікаційний код юридичної особи - 36482677) та внесення його до Державного реєстру фінансових установ.

Таким чином, після відкликання банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій у ПАТ «Апекс-Банк» останнє втратило лише спеціальну правосуб`єктність, у той час як внаслідок не припинення юридичної особи в ПАТ «Апекс-Банк» залишилася правосуб`єктність загальна.

Отже, після проведення державної реєстрації змін до найменування та внесення до Державного реєстру фінансових установ ПАТ «Апекс-Банк», як юридична особа, не припинилося в розумінні статті 104 ЦК України, а лише втратило спеціальну правосуб`єктність щодо ведення банківської діяльності.

Відповідно до пункту 12 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України підставою для внесення до Реєстру або виключення з нього даних щодо суб`єктів, а також внесення змін до Реєстру є надходження від державного реєстратора до органу державної статистики інформації про вчинення реєстраційних дій, передбачених Законом про держреєстрацію.

Ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. У разі перетворення юридичної особи, крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код. У разі припинення юридичної особи шляхом приєднання до іншої юридичної особи та створення на базі юридичної особи, що припинилася, відокремленого підрозділу ідентифікаційний код такої юридичної особи залишається за відокремленим підрозділом. В інших випадках припинення юридичної особи присвоєння її ідентифікаційного коду новоствореним суб`єктам забороняється (пункт 6 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України).

Як слідує з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ідентифікаційний код юридичної особи - 36482677, був незмінним як у ПАТ «Апекс-Банк» так і після проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи та зміни найменування на Приватне акціонерне товариство «Фінансова компанія «Апекс».

За наведених обставин всі права та обов`язки, що виникли в період діяльності ПрАТ «Фінансова компанія «Апекс», як банку, залишаються невідокремленими від товариства, що не припинилося як юридична особа.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Фінансова компанія «Апекс» та визнано грошові вимоги Публічного акціонерного товариства «Романівська Райагропромтехніка» до Приватного акціонерного товариства «Фінансова компанія «Апекс» у розмірі 313 312,19 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та введено процедуру розпорядження майном Приватного акціонерного товариства «Фінансова компанія «Апекс».

Суд зауважує, що оскільки відкриття провадження у справі № 910/1382/20 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Фінансова компанія «Апекс» здійснено 17.02.2020, тобто за положеннями Кодексу України з процедур банкрутства (що набрав чинності 21.10.2019), то застосуванню підлягають саме приписи даного Кодексу.

Частини 1 та 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства визначають, що правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав:

боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;

боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів

боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;

боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:

боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

боржник уклав договір із заінтересованою особою;

боржник уклав договір дарування.

Відтак, положення статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства розширюють визначені приписами статті 215 ЦК України підстави для визнання недійсними правочинів та надає можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, проте вчинена у період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

За змістом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.

Отже, правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи".

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2020 у справі № 922/719/16.

У зв`язку з наведеним суд вважає обґрунтованими посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Скай Фінанс" на наявність у нього правових підстав для пред`явлення даного позову щодо оспорювання укладеного боржником правочину, як одним із кредиторів такого боржника.

Період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17.

Як слідує з оспорюваного правочину, останній укладено Приватним акціонерним товариством «Фінансова компанія «Апекс» 29.11.2017, тобто в трирічний період до відкриття провадження у справі № 910/1382/20 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Фінансова компанія «Апекс», у зв`язку з чим такий договір підпадає під категорію сумнівних правочинів.

Відповідно до умов оспорюваного договору відступлення права вимоги від 29.11.2017 № 29/11-2017/02 за його умовами ПАТ «Апекс-Банк» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» права вимоги на суму 698 346,04 грн. за кредитним договором від 08.06.2012 № ФКЛ/080612/1, укладеним ПАТ «Апекс-Банк» із ОСОБА_1 .

При цьому, відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору за набуття права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» сплачує ПАТ «Апекс-Банк» ціну договору в розмірі 9 590,73 грн.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

У статті 350 Господарського кодексу України факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони.

За положеннями статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Як встановлено судом, відповідно до умов оспорюваного договору первісний кредитор ПАТ «Апекс-Банк» відступив грошову вимогу до ОСОБА_1 за кредитним договором від 08.06.2012 № ФКЛ/080612/1 в обмін на грошові кошти, які новий кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» сплатило останньому, тобто за умовами договору про відступлення права вимоги фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи ( ОСОБА_1 ).

Уклавши договір відступлення права вимоги за кредитним договором ПАТ «Апекс-Банк» таким чином отримало фінансування у розмірі 9 590,73 грн., а ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» набув право одержання прибутку в формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги.

Така різниця виразилася в отриманні відповідачем від первісного кредитора права грошової вимоги первісного кредитора до боржника, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому щодо погашення (сплати) заборгованості, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому (майбутня вимога) на підставі основного договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 161/13889/17.

За наведених обставин, оспорюваний договір за своєю юридичною природою є договором факторингу. При цьому, назва договору, як договору про відступлення права вимоги, сама по собі не змінює правової природи договору, як договору факторингу.

Разом із цим, суд наголошує, що сума прав грошової вимоги, відступленої відповідно до умов даного договору, становить 698 346,04 грн., у той час як ціна відступлення прав грошової вимоги складає 9 590,73 грн.

Тобто, за договором відступлення права вимоги від 29.11.2017 № 29/11-2017/02 ПАТ «Апекс-Банк» відчужило належне йому право вимоги за кредитним договором від 08.06.2012 № ФКЛ/080612/1 за ціною, що близько в 72 рази менше за розмір відступленого права.

У той же час, заперечення ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» з приводу того, що ціна відступлення в розмірі 9 590,73 грн. за право вимоги в сумі 698 346,04 грн. відповідає рівню ринкових цін, судом оцінюються критично.

Так, відповідачем-2 не наведено жодних обґрунтувань з приводу визначення ринкової ціни відступлення права вимоги саме в розмірі 9 590,73 грн. Посилання на віднесення боргу за кредитним договором від 08.06.2012 № ФКЛ/080612/1 до категорії проблемних не доводить визначення ціни відступлення саме в розмірі 9 590,73 грн., що близько як у 72 рази менше за відступлене право, а також жодним чином не підтверджує поліпшення в такий спосіб фінансового стану ПАТ «Апекс-Банк».

Таким чином, ПАТ «Апекс-Банк» фактично відмовилося від власних майнових вимог на суму 698 346,04 грн. при укладенні оспорюваного договору, що призвело до зменшення його активів у період, що передував відкриттю провадження у справі про банкрутство № 910/1382/20 ПрАТ «Фінансова компанія «Апекс», у зв`язку з чим суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо зменшення таким чином активів боржника в порушення приписів статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відтак, оспорюваний договір не направлений на реальне настання правових наслідків за ним, а спрямований на зменшення активів ПАТ «Апекс-Банк» у зв`язку з фактично безоплатною передачею належного йому права вимоги на суму 698 346,04 грн. за ціною 9 590,73 грн. Наведене дає підстави для висновку про те, що дії сторін правочину свідчать про недобросовісну поведінку при його укладенні.

Одночасно суд зауважує, що виконання Плану припинення банківської діяльності ПАТ «Апекс-Банк» без припинення юридичної особи не має наслідком неможливість оспорювання укладених у період виконання такого Плану правочинів відповідно до положень статті 215 ЦК України.

При цьому, виходячи з положень статей 204, 215 ЦК України, саме суд надає оцінку правомірності правочину в разі заперечення стороною або іншою заінтересованою особою його дійсності.

Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019, №910/8357/18 від 28.11.2019).

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані.

Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Отже фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

За наведених обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зміст оспорюваного договору про відступлення права вимоги від 29.11.2017 № 29/11-2017/02 не відповідає критеріям розумності та добросовісності, є фраудаторним та направлений на зменшення активів ПАТ «Апекс-Банк» у зв`язку з фактично безоплатним відчуженням належного йому права вимоги на суму 698 346,04 грн. за ціною 9 590,73 грн., що суперечить вимогам ч. 5 ст. 203 ЦК України та є підставою для визнання його недійсними у відповідності до ч. 1 ст. 215, 234 ЦК України та статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).

Згідно статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аксіома цивільного судочинства "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem" означає: "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права".

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 у справі № 15-рп/2004 суд зазначив: "Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права."

Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідачів.

Разом з тим, якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. У разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (пункт 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013). З огляду на вказане, суд дійшов висновку про покладення судових витрат на відповідачів порівну, а саме в розмірі 2 102,00грн.

Керуючись ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 13, 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Скай Фінанс" задовольнити повністю.

2. Визнати недійним Договір №29/11-2017/02 від 29.11.2017 укладений між Публічним акціонерним товариством «Апекс-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфінброк», предметом якого є відступлення права вимоги на суму 1 991 958,41грн. до ОСОБА_1 за кредитним договором №ФКЛ/080612/1 від 08.06.2012 року.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" ( 02093, м. Київ, вул. Бориспільська,26 Д, офіс 3, ідентифікаційний код 38960167) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Скай Фінанс" (02095, м. Київ, вул. Срібнокільська, 22, оф. 175) судовий збір у розмірі 2102,00грн,

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Фінансова компанія "Апекс" (01010, м. Київ, провулок Хрестовий,6, ідентифікаційний код 36482677) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Скай Фінанс" (02095, м. Київ, вул. Срібнокільська, 22, оф. 175) судовий збір у розмірі 2102,00грн.

5. Видати накази.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена.

Повний текст ухвали складено 21.04.2021

Суддя Мандичев Д.В.