ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/530/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариствf з обмеженою відповідальністю "Кентавр плюс", м.Харків
до Сидорова Костянтина Миколайовича , м.Харків
про стягнення 93092,32 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кентавр плюс" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Сидорова Костянтина Миколайовича про стягнення 93092,32 грн., з яких 79925,44 грн. боргу, 5031,67 грн. річних, 8135,21 грн. інфляційних за договором купівлі-продажу №29/07-СК від 29.07.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/530/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановивши учасникам справи строки для надання заяв по суті спору.

Копія даної ухвали суду 29.03.2021 року повернулась на адресу суду без вручення відповідачу, з відміткою пошти "за закінченням встановленого строку зберігання". Судом було повторно направлено відповідача дану ухвалу, яку останній отримав 12.04.2021 року.

Отже, судом були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини одним із критеріїв розумного строку розгляду справ є належна поведінка заявника, яка не повинна становити умисного затягування розгляду справи у відповідній державі.

Відповідач відзив на позов не подав, позовних вимог не заперечив.

Частиною 9 ст.165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 4 ст.13 ГПК України закріплено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, суд вирішує спір за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

29.07.2016 року ТОВ "Кентавр" (позивач, продавець) та ФОП Сидоров К.М. уклали договір купівлі-продажу №29/07-СК (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець зобов`язується передавати товар узгодженими партіями у власність Покупця, а Покупець зобов`язується приймати товар та сплачувати за нього певну грошову суму (ціну Товару). Найменування Товару (номенклатура, асортимент), його кількість і ціна зазначаються у Специфікаціях (видаткових накладним, які є невід`ємною частиною цього Договору).

Згідно з п.2.1. Договору кількість, найменування (номенклатура, асортимент) і ціна кожної партії Товару фіксуються у відповідній видатковій накладній, яка видана на підставі Специфікації або без такої.

Позивач на виконання своїх зобов`язань за Договором поставляв Відповідачу товар.

За видатковою накладною №КН-0001941 від 10.10.2018 року Позивач поставив, а Відповідач отримав товар (каністра Е.01.РN.44.010.8 S NL y кількості 990 шт., каністра В.05.РN.44.010.S NL y кількості 210 шт., кришка KS TGR 44 N y кількості 800 шт., каністра Т.10.РW.46.011 S NL у кількості 325 шт., кришка KS TGR 46 РEN y кількості 300 шт.) на загальну суму 17473,50 грн., у тому числі ПДВ 2912,25 грн. Оплату за отриманий товар Відповідач здійснив частково в сумі 1442,24 грн. Заборгованість за отриманий товар згідно з видатковою накладною №КН-0001941 від 10.10.2018 року складає 16031,26 грн.

За видатковою накладною №КН-0002012 від 24.10.2018 року Позивач поставив, а Відповідач отримав товар (каністра F.01.PN.44.010.S NL у кількості 792 шт., каністра F.02.PN.44.010.S NL у кількості 440 шт., каністра B.05.PN.44.010.S NL у кількості 168 шт., кришка KS TGR 44 N у кількості 400 шт., кришка KS TGR 44N у кількості 1200 шт., каністра Т.0.I0.PW.46.011 NL. у кількості 104 шт.) на загальну суму 13753,92 грн., у т.ч. ПДВ 2292,32 грн. Оплату за отриманий товар Відповідач не здійснив.

За видатковою накладною №КН-0002056 від 31.10.2018 року Позивач поставив, а Відповідач отримав товар (каністра F.01.PN.44.010.S NL у кількості 1188 шт., каністра F.02.PN.44.010.S NL у кількості 550 шт., каністра B.05.PN.44.010.S NL у кількості 210 шт., кришка KS ТGR44N у кількості 1200 шт., кришка KS TGB 44N у кількості 800 шт., каністра Т.10.PW.46.011 NL у кількості 156 шт.) на загальну суму 18722,52 грн., у т.ч. ПДВ 3120,42 грн. Оплату за отриманий товар Відповідач не здійснив.

За видатковою накладною №КН-0002169 від 13.11.2018 року Позивач поставив, а Відповідач отримав товар (каністра F.01.PN.44.010.S NL у кількості 990 шт., каністра F.02.PN.44 010.S NL у кількості 275 шт., каністра B.05.PN.44.010.S NL у кількості 210 шт., кришка KS ТGR 44N y кількості 400 шт., кришка KS TGB 44N у кількості 800 шт., каністра Т10.PW 46.011 NL у кількості 195 шт., кришка K.S FGR 46 PF.N у кількості 100 шт., кришка kS FGB 46 PI N у кількості 100 шт.) на загальну суму 16256,10 грн., у т.ч. ПДВ 2709,35 грн. Оплату за отриманий товар Відповідач не здійснив.

За видатковою накладною №К11-0000131 від 30.01.2019 року Позивач поставив, а Відповідач отримав товар (каністра F.01.PN.44.010.S NL у кількості 693 шт., каністра 1.02.PN.44.010.S NL у кількості 385 шт., каністра B.05.PN.44.010.S NL у кількості 210 шт., кришка KS TGR 44N у кількості 1200 шт., каністра ТЛО. PN.46.010.S NL у кількості 180 шт.) на загальну суму 15161,64 грн., у т.ч. ПДВ 2526,94 грн. Оплату за отриманий товар Відповідач не здійснив.

Відповідно до умов п.9.6. Договору Покупець отримував Товар на складі Продавця за вищенаведеними видатковими накладними. Всього Відповідачем згідно вищенаведених видаткових накладних отримано товар на загальну суму 81367,68грн.

Заборгованість Відповідача за поставлений товар перед ТОВ «КЕНТАВР ПЛЮС» складає 79925,44 грн.

Згідно з п.п.3.1.1 Договору Відповідач зобов`язався оплатити товар у відповідності до п.4 Договору, в якому зазначено, що ціна Товару повинна бути повністю сплачена Продавцю Покупцем відповідно ло наступного графіку: Покупець сплачує Продавцю за товар по видатковій накладній протягом 30 календарних днів з дати відвантаження товару зі складу продавця.

Відповідач отримав товар за видатковими накладними:

-№KН-0001941 від 10.10.2018 року на загальну суму 17473,50 грн.;

-№KН-0002012 від 24.10.2018 року на загальну суму 13753,92 грн.;

-№KН-0002056 від 31.10.2018 року на загальну суму 18722,52 грн.;

-№КН-0002169 від 13.11.2018 року на загальну суму 16256,10 грн.;

-№КН-0000131 від 30.01.2019 року на загальну суму 15161,64 грн., що підтверджується підписами та печаткою Відповідача на видаткових накладних. Претензій від Відповідача щодо отриманого товару не надходило, що є підтвердженням належного виконання Позивачем свого обов`язку з поставки товару. За таких обставин, у Відповідача виник обов' язок оплати отриманий товар відповідно до умов Договору.

Однак, Відповідач не здійснив оплату за товар у сумі 79925,44 грн.

Позивач 13.11.2020 року направив Відповідачу листом №7 від 05.11.2020 року претензію щодо оплати товару, а Відповідач надав Позивачу 27.11.2020 року відповідь на претензію, в якій повністю визнав суму заборгованості, яка складає 79925,44 грн., зазначивши, що погасить борг в найближчий час, починаючи з 01.12.2020 року (а.с.18). Однак, на даний час відповідач борг не сплатив.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Щодо юрисдикції справи.

З огляду на положення ч.1 ст.20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

29.07.2016 року позивачем було укладено спірний договір з відповідачем -ФОП Сидоров К.М..

Судом встановлено, що 26.02.2020 року припинено державну реєстрацію підприємницької діяльності ФОП Сидорова К.М.

Позов подано до суду 18.02.2021 року.

Під час здійснення господарської діяльності відповідача в якості ФОП утворилася спірна заборгованість.

Згідно з ст.609 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю .

Проте, до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 Господарського кодексу (далі - ГК України), ч.8 ст.4 Закону України від 15.05.2003 року №755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Суд звертає увагу на те, що відповідач - фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності на час виникнення спірних правовідносин, але на дату подання позову втратила його.

Господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Враховуючи вищенаведене, за змістом ст.ст.4, 20, 45 ГПК України суд відносить даний спір до юрисдикції господарського судочинства.

Щодо заборгованості суд встановив наступне.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У ч.1 ст.174 ГК України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Відповідач здійснив оплату за отриманий товар лише частково.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору позивач свої зобов`язання по поставці товару виконав у повному обсязі згідно з умовами договору, повернень товару або претензій щодо кількості та якості товару від відповідача не надходило.

Відповідно до вимог ст.ст.610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не вчинив необхідних дій, передбачених сторонами у договорі та повністю не розрахувався за поставлений товар у визначений умовами договору строк, доказів протилежного суду не надав, суд дійшов висновку, що останній є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором на суму 79925,44 грн. основного боргу.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних суд встановив наступне.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Позивачем нараховано 5031,67 грн. 3% річних та 8135,21 грн. інфляційних, починаючи з 31 дня після отримання товару за видатковими накладними (п.4.1.Договору), по січень 2021 року.

Перевіривши періоди нарахування та відповідні розрахунки позивача, за допомогою програми "Законодавство", суд дійшов висновку про правомірність даних нарахувань.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Підсумовуючи вищевикладене, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог, які відповідачем не спростовані, отже, позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, відповідно до яких, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, з вини якого виник спір.

Щодо витрат на правничу допомогу суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч.4,8 ст.129 ГПК України судові витрати, в т.ч., пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, покладаються у разі задоволення позову- на Відповідача.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 5 цієї ж статті встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес,

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо,

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч.ч.2,3,4 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 14000,00 грн., згідно з договором №1908/20-ПД-01 про надання правової (правничої допомоги) від 19.08.2020 року, додатковою угодою №2 від 20.01.2021 року, актом виконаних робіт №36 від 22.02.2021 року, які складаються з наступного:

- 1000,00 грн. - юридична консультація клієнта щодо судового розгляду справи;

- 1000,00 грн. - правовий аналіз представлених клієнтом документів, підготовка доказів для позовної заяви, виготовлення копій документів;

- 3000,00 грн. - підготовка позовної заяви до господарського суду;

- 9000,00 грн. - участь в судових засіданнях у суді першої інстанції.

Враховуючи, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тобто без проведення судових засідань, то 9000,00грн. витрат на правничу допомогу за участь адвоката в судових засіданнях у суді першої інстанції є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи, є витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., які підлягають задоволенню та стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247, 251, 252 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Сидорова Костянтина Миколайовича (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кентавр плюс" (адреса: 61003, м.Харків, пров.Троїцький, буд.6/4; код ЄДРГІОУ 33607805) 79925,44 грн. боргу, 5031,67 грн. 3% річних, 8135,21 грн. інфляційних, 2270,00 грн. судового збору, 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "23" квітня 2021 р.

Суддя К.В. Аріт