ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року Справа № 915/1595/20

м. Миколаїв.

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

без виклику сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

справу № 915/1595/20

за позовом приватно-виробничо-комерційної фірми Поділля-Агропродукт,

вул. Грушевськгого, 148, м. Красилів, Хмельницька область, 31000;

до товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон,

проспект Героїв Сталінграду, 113/1, м. Миколаїв, 54025;

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 295000 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватна виробничо-комерційна фірма (ПрАТ) Поділля-Агропродукт звернулась з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) Техноторг-Дон грошових коштів у загальній сумі 112859 грн. 41 коп., із яких: 82566 грн. 96 коп. основний борг; 7898 грн. 42 коп. пеня; 7408 грн. 30 коп. 3 % річних; 14985 грн. 73 коп. сума, на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції, з посиланням на неналежне виконання ТОВ Техноторг-Дон зобов`язань за укладеним з позивачем договором складського зберігання від 30.08.2017 № 21, а саме, зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати за надані послуги, внаслідок чого утворився основний борг у спірній сумі, а на суми прострочень позивачем нараховано пеню на підставі п. 7.2 договору, а також здійснені нарахування у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

ПрАТ Поділля-Агропродукт також просить суд про стягнення з ТОВ Техноторг-Дон грошових коштів на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

За такими вимогами ухвалою суду від 29.12.2021 відкрито провадження в даній справі.

ТОВ Техноторг-Дон у відзиві від 02.11.2020 позов не визнала, вважаючи його безпідставним, за твердженням відповідача акти здачі-прийняття робіт(надання послуг) - підписані не відомою (повноважною) особою, у зв`язку із чим господарська операція щодо надання послуг не відбулась, а також відповідач просить застосувати строк позовної давної.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Між сторонами укладено договір складського зберігання від 30.08.2017 № 21, за яким, з урахуванням додаткових угод до нього, ПрАТ Поділля-Агропродукт (зберігач) зобов`язалося прийнят, доробити зберігати і відвантажити на першу вимогу, передане ТОВ Техноторг-Дон (поклажодавця) на відповідальне зберігання зерно, а поклажодавець передавати товар та своєчасно, на підставі актів виконаних робіт протягом 5-ти банківських днів, здійснювати оплату за фактично надані зберігачем (зерновим складом)) послуги, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок зберігача, чи передачі у власність зерна за договірною ценою. (п.п. 1.1, 5.2, 5.4 договору).

Сторонами погоджено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк дії договору по 01.06.2018, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язання, які виникли у період дії договору та від відповідальності за порушення цих зобовязань (п.п. 8.1 договору).

За твердженнями позивача, на виконання умов договору ТОВ Техноторг-Дон отримано зі складу позивача зерно, згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.11.2017 року № Т00000131 на суму 49858 грн. 85 коп. (з ПДВ), від 25.12.2017 № Т00000173 на суму 32708 грн. 11 коп. (з ПДВ), підписаних представниками сторін та скріпленої печатками сторін.

У зв`язку з несплатою відповідачем останні коштів за надані послуги у загальній сумі 82566 грн. 96 коп. ПрАТ Поділля-Агропродукт звертався до ТОВ Техноторг-Дон з претензією від 20.08.2020 № 45 про сплату заборгованості у сумі 82566 грн. 96 коп., які до ТОВ Техноторг-Дон отримано, що випливає із повідомлення про вручення поштового відправлення від 20.08.2020 № 323. Проте ця претензія відповідачем залишена без реагування та виконання.

Чинним законодавством України передбачено, що за договором складського зберігання - товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання ( ч. 1 ст. 946, ч. 1 ст. 957 ЦК України ).

У відповідності до ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Сторонами в договорі узгоджено обов`язок поклажодавця на підставі актів виконаних робіт протягом 5-ти банківських днів, здійснювати оплату за фактично надані зберігачем (зерновим складом)) послуги, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок зберігача, чи передачі у власність зерна за договірною ценою (п.п. 5.2, 5.4 договору).

Із поданих позивачем суду вказаних вище актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.11.2017 року № Т00000131, від 25.12.2017 №Т00000173, випливає, що позивачем надано послуги із зберігання зерна та повернення, що не заперечується і відповідачем у відзиві, а тому доводи ТОВ Техноторг-Дон щодо невизнання господарських операцій з надання послуг зберігання з посилання на відсутність повноваження на підписання вищенаведених актів, судом відхиляються.

Отже, ПрАТ Поділля-Агропродукт повернуто зерно 28.11.2017 року за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № Т00000131, термін оплати за яким закінчився 05.12.2017 року (включно), та 25.12.2017 року за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №Т00000173, термін оплати за яким закінчився 02.01.2018 року (включно).

Згідно цивільного законодавства України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

До відносин за договором поставки застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини 5 цієї статті за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність для звернення в господарський суд ПрАТ Поділля-Агропродукт з метою стягнення з ТОВ Техноторг-Дон 49858 грн. 85 коп. (з ПДВ) боргу, який виник внаслідок невиконання останнім зобов`язань по договору складського зберігання від 30.08.2017 № 21 на підставі акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.11.2017 року № Т00000131 в частині розрахунку за надані послуги, сплила 05.12.2017 року (включно).

Позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовною заявою в даній справі 24.12.2020 р., що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті, в котрому надійшла позовна заява.

Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ураховуючи викладене, та що позивач звернувся з позовом 24.12.2020 р., заборгованість по акту від 28.11.2017 року № Т00000131 у сумі 49858 грн. 85 коп. (з ПДВ), строк за яким настав 06.12.2017 р., з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, стягненню не підлягає.

Згідно поданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за надані послуги зберігання за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.12.2017 № Т00000173 у сумі 32708 грн. 11 коп. (з ПДВ). Суд визнає, що цю суму основного боргу належить стягнути з ТОВ Техноторг-Дон, а в задоволенні решти суми позовних вимог у частині стягнення основного боргу відмовити, у звя`зку із закінченням строку позовної давності, про застосування котрого просить відповідач.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача за прострочення сплати вартості наданих послуг із зберігання у сумі 7898 грн. 42 коп. пені; 7408 грн. 30 коп. 3 % річних та 14985 грн. 73 коп. сума, на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції, то суд приходить до такого.

Так, законодавством передбачено, що порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України). Господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема штраф, пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Укладеним сторонами у справі договором передбачено, що у разі порушення термінів оплати наданих послуг (виконаних робіт) поклажодавець виплачує Зерновому складу , за вимогою останнього, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення , за кожний день прострочення від суми простроченого платежу (п. 7.2 договору).

Цивільним законодавством України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача, пені, суми, на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних на суми основного боргу є обґрунтованими і підлягають задоволенню, проте в інших ніж визначено позивачем сумах, виходячи з такого.

Нарахування індексу інфляції та 3 % річних є спеціальними видами цивільно-правової відповідальності, на які поширюється загальна позовна давність.

У відповідності до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Ураховуючи викладене, суд визнає, що у задоволенні вимог про стягнення пені у розмірі 4272 грн. 76 коп., індексу інфляції у розмірі 9049 грн. 23 коп., та 3 % річних у розмірі 4491 грн. 41 коп., нарахованих на суми грошових коштів, котрі належало сплатити на погашення вартості наданих послуг за актом від 28.11.2017 року №Т00000131 у сумі 49858 грн. 85 коп. (з ПДВ), належить відмовити, у зв`язку із закінченням строку позовної давності, про застосування котрого просить відповідач.

Згідно поданого позивачем розрахунку на суми заборгованості відповідача зі сплати вартості наданих послуг за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.12.2017 № Т00000173 у сумі 32708 грн. 11 коп. (з ПДВ) здійснено нарахування: 1) пені за період з 03.01.2018 р. по 02.07.2018 р. в сумі 3625 грн. 66 коп.; 2) 3 % річних за період з 03.01.2018 р. по 23.12.2020 р. в загальній сумі 2916 грн. 90 коп. та 3) індексу інфляції за період січень 2018 року листопад 2020 року в загальній сумі 5936 грн. 50 коп. , зазначеними сумами нарахувань суд погоджується і визнає, що ці суми підлягають стягненню з відповідача.

Отже, позов ПрАТ Поділля-Агропродукт належить задовольнити частково.

Господарським процесуальним законодавством передбачено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України).

ПрАТ Поділля-Агропродукт, оплачено позов судовим збором за платіжним доручення від 24.12.2020 № 363 в сумі 2102 грн., яка є мінімальною сумою судового збору, виходячи з положень ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, тому цю суму належить стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238, ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов приватно-виробничо-комерційної фірми Поділля-Агропродукт задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Техноторг-Дон, (проспект Героїв Сталінграду, 113/1, м. Миколаїв, 54025, ідентифікаційний код 31764816) на користь приватно-виробничо-комерційної фірми Поділля-Агропродукт (вул. Грушевськгого, 148, м. Красилів, Хмельницька область, 31000, ідентифікаційний код 30528422) грошові кошти в загальній сумі 45187 (сорок п`ять тисяч сто вісімдесят сім) грн. 17 коп., із яких: 32708 (тридцять дві сімсот вісім) грн. 11 коп. основний борг; 3625 (три тисячі шістсот двадцять п`ять) грн. 66 коп. пеня, 5936 (п`ять тисяч девятсот тридцять шість) грн. 50 коп. сума, на яку збільшився основний борг, з урахуванням індексу інфляції; 2916 (дві тисячі дев`ятсот шістнадцять) грн. 90 коп. 3 % річних, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі зі сплати судового збору в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

3. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М.Коваль.