Господарський суд Рівненської області
"13" квітня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/1186/20
Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ПАТ "Харківський машинобудівний завод "ПЛІНФА" №15 від 26.03.2021 про стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу у справі
про стягнення заборгованості в сумі 5 492 636,02 грн
у судовому засіданні в режимі ВКЗ приймали участь представники:
- від позивача: Іванюченко Віталій Володимирович;
- від відповідача: Шолом Сергій Вікторович
У грудні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Харківський машинобудівний завод "ПЛІНФА" (далі Товариство) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (далі Підприємство) про стягнення заборгованості в сумі 6 341 088, 78 грн.
25 березня 2021 року судом прийнято рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з Підприємства на користь Товариства 205 626 грн 38 коп. інфляційних втрат, 60 135 грн 97 коп. 3% річних та 41 929 грн 26 коп. судового збору. В задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення 53 грн 67 коп. 3% річних відмовлено. Провадження у справі в частині вимог про стягнення 5 226 820,00 грн основного боргу закрито. Вирішено повернути ухвалою Товариству з Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 50 497 грн 64 коп., сплаченого при поданні позову, після набрання рішенням законної сили.
29 березня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання Товариства №15 від 26.03.2021 про стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу у справі 918/1186/20.
Відповідно до ч.2 ст.221 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Ухвалою суду від 30.03.2021 заяву Товариства про стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу призначено до розгляду у судовому засіданні на 13.04.2021.
Відповідно до ч. ст. 244 господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
У судовому засіданні з розгляду заяви Товариства про розподіл судових витрат приймали участь в режимі ВКЗ представники позивача та відповідача. Представник позивача підтримав вимоги заяви з підстав у ній зазначених. Представник відповідача заперечив проти стягнення витрат на правову допомогу з підстав наведених у поданих запереченнях на клопотання, що надійшли до суду 09.04.2021; просив відмовити у стягненні витрат повністю, або у разі, якщо суд не знайде підстав для відмови - зменшити розмір заявлених до стягнення витрат на правову допомогу адвоката до 3 150,00 грн, що на переконання відповідача є співмірним із складністю справи та обсягом проведеної адвокатом роботи.
Розглянувши у судовому засіданні 13.04.2021 заяву Товариства про стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу суд виходив з такого.
Відповідно до частин 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
За частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
25 березня 2021 року судом у даній справі прийнято рішення, а 29.03.2021 позивач звернувся з заявою про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу адвоката з подачею відповідних доказів, тобто у строк визначений частиною 8 статті 129 ГПК України.
До вказаного клопотання, позивачем надано докази надання правової допомоги останньому адвокатом Адвокатського бюро "Віталія Іванюченко", а саме: копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП№002305 від 20.08.2019, договору про надання правової допомоги №18-2020 від 20.10.2020, акту про надання правової допомоги, платіжного доручення №683 від 26.03.2021. Крім того, в матеріалах справи наявна копія ордеру Серія АР№ 1033438 від 14.01.2021 на ім`я адвоката Іванюченко Віталія Володимировича про надання правової допомоги позивачу (а.с. 67 зворот).
09 квітня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на клопотання про ухвалення додаткового рішення. Відповідач вказав, що при зверненні до суду із позовною заявою Товариство не надало суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на професійну правни чу допомогу, які позивач поніс чи очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, обмежившись лише вказівкою про те, що планує нести такі витрати без наведення будь-якого попереднього (орієнтовного) розрахунку. При цьому, жодних перешкод для подачі такого розрахунок Товариство не мало, оскільки на момент подання позову між позивачем та адвокатським бюро "Віталія Іванюченко" уже було укладено договір про надання правової допомоги №18-2020 від 20.10.2020. Відтак, просив відмовити у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, керуючись положеннями ч. 2 статті 124 ГПК України.
Крім того, Підприємство просило відмовити Товариству у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки останнім не було надано належних доказів в підтвердження понесення таких витрат.
Також, відповідач вважає заявлений до стягнення розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 75 000,00 грн не співмірний із складністю справи та виконаних адвокатом робіт і є значно завищеним. Зазначає, що: дана справа по своїй суті є не складною; поставка продукції відбулась в один етап, а обсяг договірної документації є мінімальним і весь її об`єм наявний у позивача, тобто не потрібно проводити ніякого збору документів; з боку Підприємства не заперечувався ні факт поставки, ні факт відсутності оплати, що свідчить про безспірність заявлених позивачем вимог; спір між сторонами існував лише щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат; справа не потребувала узгодженості правової позиції щодо підстав і обґрунтованості позову, так як в цій ситуації підстави і обґрунтування є простими і не мають альтернативних варіантів, тобто є факт поставки за відсутності факту оплати; до акту про надання правової допомоги включено складання претензії, однак підготовка претензії не охоплюється рамками цієї справи, так як досудовий порядок вирішення спору не є обов`язковим; пошук релевантної судової практики та розробка правової позиції в такій категорії справ не має ніякого змісту, а тому такий вид роботи не є необхідним.
Щодо представництва інтересів позивача в суді, відповідач звертає увагу, що усі судові засідання відбувались в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, отже адвокат не витрачав часу на прибуття до суду, а фактично брав участь в судових засіданнях з власного робочого місця, що значно спрощує таку його участь і, відповідно, суттєво зменшує її складність та вартість. Також зазначає, що безпосередньо адвокатом не подано жодного процесуального документа, так як усі такі документи подавались безпосередньо Товариством за підписом його директора.
Відтак, відповідач, вказав, що якщо за результатами розгляду даного клопотання суд не вбачатиме підстав для відмови у стягненні з Підприємства витрат на професійну правничу допомогу, то в такому разі, враховуючи вищеописані обставин просив заявлений їх розмір зменшити до 3 150,00 грн. Вказаний розмір, відповідач вважає достатнім та співмірним із складністю цієї справи та обсягом проведеної адвокатом роботи, додатково в обґрунтування такого розміру зазначив, що первинна ціна позову становила 6 341 088,78 грн, тоді як задоволена до стягнення сума становить 265 762,35 грн, тобто 4,2 % від первинно заявленої ціни позову. Тобто пропорційно зменшений розмір витрат становить 3 150 грн (75 000,00 грн х 4,2 %).
У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Відповідно до п. 3.1 Договору, сторони погодили, що Гонорар за надання правової допомоги за цим договором встановлюється у наступному розмірі: за проведення претензійно-позовної роботи, представництво інтересів у Господарському суді Рівненської області 75 000,00 гривень. Фактичні витрати, понесені адвокатським бюро для виконання договору, не є гонораром, та відшкодовуються клієнтом незалежно від розміру гонорару.
На підтвердження надання послуг за Договором між Адвокатським бюро та Клієнтом 26.03.2021 було підписано акт про надання правової допомоги до Договору, яким визначено вид робіт виконаних адвокатським бюро та прийнятих клієнтом на суму 75 000 грн.
Товариством 26.03.2021 сплачено вартість послуг з надання правової допомоги за Договором про надання правової допомоги № 18-2020 від 20.10.2020, пов`язаних зі справою №918/1186/20 в розмірі 75 000,00 грн.
Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Так, у поданих запереченнях відповідач заперечував проти заявленої до стягнення з відповідача правової допомоги, посилаючись на її завищений розмір.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частинами 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд погоджується з доводами відповідача викладеними у поданих письмових запереченнях про те, що: дана справа, не зважаючи на ціну позову, не є складною; з боку Підприємства не заперечувався ні факт поставки, ні факт відсутності оплати, що свідчить про безспірність заявлених позивачем вимог в частині основного боргу; справа не потребувала узгодженості правової позиції щодо підстав і обґрунтованості позову; до акту про надання правової допомоги включено складання претензії, однак підготовка претензії не охоплюється рамками цієї справи, так як досудовий порядок вирішення спору не є обов`язковим в даній справі.
На переконання суду розмір правової допомоги в 75 000,00 грн для даної категорії справ не відповідає критерію розумності його розміру та є завищеним. Заява про компенсацію витрат не містить обґрунтування саме такого розміру з посиланням, зокрема, на кваліфікацію чи досвід адвоката, фінансовий стан клієнта чи можливі інші істотні обставини.
За таких обставин, щодо обсягу, вартості та співрозмірності заявлених до компенсації витрат на правову допомогу, суд оцінив витрати позивача з урахуванням всіх аспектів складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення договору та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин та участь у судових засіданнях, дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн. 00 коп.; в іншій частині суд витрати на правову допомогу не розподіляє.
Стосовно решти доводів відповідача наведених у письмових запереченнях, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Профільний Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає адвокатську діяльність через здійснення правової допомоги, а також визначає її види, серед яких ключове місце посідає представництво інтересів клієнта в судах.
Комплексне тлумачення ст. 42 та 126 ГПК України дають підстави для висновку, що таке представництво не обмежується участю в судовому засіданні та включає роботу адвоката поза його межами, в тому числі ознайомлення з матеріалами справи, збір та подання доказів і процесуальних документів, консультації клієнта.
В цій площині підлягає вирішенню питання, чи включається до складу витрат на надання правової допомоги час, витрачений адвокатом на виконання технічних завдань в інтересах клієнта, а також час "очікування", витрачений адвокатом з причин, що від нього не залежать.
Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що усі судові засідання відбувались в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, отже адвокат не витрачав часу на прибуття до суду, а фактично брав участь в судових засіданнях з власного робочого місця, що значно спрощує таку його участь і, відповідно, суттєво зменшує її складність та вартість.
На переконання суду порядок участі представника у судовому засіданні не впливає на якість наданих адвокатом послуг, відтак, не повинен зменшувати вартості таких послуг. Тим більше такий порядок участі сторони у судовому засіданні передбачений нормами ГПК України, та не відрізняє такого учасника за жодними ознаками від того, що прийняв участь у судовому засіданні особисто. Доцільно також враховувати в даному випадку час очікування, витрачений адвокатом з незалежних від нього причин, підготовку та подачу клопотань про участь учасника в судовому засіданні в режимі ВКЗ, тощо.
Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини третьої статті 126 ГПК України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).
Безпідставними також є доводи відповідача щодо неналежності доказів оплати послуг, зважаючи на те, що відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Таким чином, за наявності інших доказів надання послуг, зокрема, підписаного сторонами акту наданих послуг, сам факт неоплати таких послуг або подання неналежних доказів оплати, не може бути підставою для відмови у розподілі таких витрат між сторонами за результатами розгляду справи.
Крім того, суд відхиляє твердження відповідача про необхідність відмови у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на підставі положеннями ч. 2 статті 124 ГПК України у зв`язку із неподанням позивачем суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс чи очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, оскільки означеною нормою ГПК України визначено право суду не розподіляти такі витрати, в залежності від обставин справи, а не обов`язок.
Доводи відповідача про те, що процесуальні документи підписані не представником позивача адвокатом, а директором позивача не спростовують факту надання адвокатських послуг адвокатом адвокатського бюро "Віталія Іванюченко", що підтверджується наданими до справи доказами, описаними вище.
Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про винесення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18 000,00 грн. у зв`язку із задоволенням позовних вимог та зменшення розміру витрат за клопотанням Підприємства.
Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Клопотання Приватного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "ПЛІНФА" №15 від 26.03.2021 про стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 75 000,00 грн задоволити частково.
3. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.
4. У решті вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 57 000,00 грн відмовити.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення Господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст додаткового рішення складено та підписано суддею 16.04.2021.
Суддя І.О. Пашкевич