ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2021 р. Справа№ 910/13726/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Горді В.В.

за участю представника(-ів) згідно протоколу судового засідання від 31.03.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 (повний текст складено 14.07.2020)

у справі №910/13726/19 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій"

та Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех"

про визнання додаткового договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" про визнання недійсним додаткового договору від 10.07.2007 № 11/06/11 до укладеного між відповідачами генерального договору про пайову (дольову) участь у будівництві від 11.07.2006 № 11/06.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка військового містечка № 54 відноситься до земель оборони, її власником є держава в особі Кабінету Міністрів України, а постійним користувачем - Міністерство оборони України. Водночас на думку прокурора оскаржуваний правочин, за яким майнові права на вказану ділянку передано Державним підприємством "Управління капітального будівництва та інвестицій" у спільну діяльність відповідачів, суперечить імперативним законодавчим приписам, оскільки всупереч положенням Земельного кодексу України та Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно, яке було предметом цієї угоди, могло бути відчужено лише за рішенням Кабінету Міністрів України за пропозицією Міністерства оборони України, погодженою з Мінекономіки уповноваженими підприємствами.

При цьому, прокурор зауважив на тому, що за спірним договором відповідачами було протиправно змінено цільове призначення вищенаведених земель, які відносяться до земель оборони.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 позов в частині вимог, пред`явлених в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, залишено без розгляду.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 позов задоволено:

- визнано недійсним додатковий договір від 10.07.2007 № 11/06/11 до генерального договору № 11/06 від 11.07.2006 року про пайову (дольову) участь у будівництві, укладений між Державним підприємством "Управління капітального будівництва та інвестицій" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех";

- присуджено до стягнення з Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій" на користь військової прокуратури Центрального регіону України 960,50 грн судового збору;

- присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" на користь військової прокуратури Центрального регіону України 960,50 грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/13726/19 та ухвалити нове рішення, яким відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Одночасно в апеляційній скарзі відповідач-2 просить суд апеляційної інстанції:

- поновити строк на апеляційне оскарження рішення, оскільки в судовому засіданні 09.07.2020 було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, а повний текст рішення суду першої інстанції скаржник отримав поштою 20.07.2020. В якості доказу до апеляційної скарги додано копію поштового конверту, яким було надіслано судове рішення та витяг з сайту "Укрпошта";

- залучити у якості доказу, копію додаткової угоди №2 від 18.04.2016 до матеріалів справи.

Короткий зміст апеляційної скарги та письмових пояснень, узагальнення їх доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі відповідач-2 зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, а також не з`ясовано обставин, що мають значення для справи.

Зокрема відповідач-2 наголошує на недотримані прокурором вимог частин 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", а саме процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, оскільки вихідний номер 05/2-445вих-19 даної позовної заяви від 30.09.2019 є більш раннім за вихідний номером 5/2-450вих19 листа прокурора від 30.09.2019 адресованого Міністерству оборони України стосовно повідомлення останнього про підготовку позовної заяви у даній справі.

Також відповідача-2 посилається на відсутність законодавчо встановленої вимоги щодо погодження укладення спірного договору з Міністерством оборони України на момент його підписання.

За таких обставин, відповідач-2 вважає, що наявність у відповідача-1 повноважень на розпорядження правами на спірну земельну ділянку, підтверджується договором №13383/з від 24.11.2008 про співпрацю у сфері будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей, за яким спірна земельна ділянка була передана Міністерством оборони України відповідачу-1 для здійснення її забудови із залученням коштів третіх осіб.

Короткий зміст відзиву прокурора на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів викладених у апеляційній скарзі, прокурор зазначає, що ним було повідомлено позивачів про наміри звернення із вказаним позовом листом від 30.09.2019 за вихідним номером 05/2-450вих19, а позов за вихідним номером 05/2-445вих-19 до суду першої інстанції подано 02.10.2019, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції Господарського суду міста Києва, тобто дата звернення до суду із позовною заявою і дата її реєстрації не є різними, що в свою чергу на думку прокурора спростовує твердження відповідача-2 про невиконання прокурором вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" під час звернення з цим позовом до суду.

Разом з цим, прокурор наголошує на тому, що земельна ділянка, яка підлягала забудові згідно оспорюваного договору на момент його укладення не перебувала у власності чи користуванні відповідача-1, що в свою чергу виключає у останнього права розпоряджатися нею на власний розсуд укладаючи щодо неї будь-які правочини.

Таким чином прокурор вважає, що здійснення розпорядження землями оборони не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі держави.

Короткий зміст відзиву Міністерства оборони України на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство оборони України просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Короткий зміст письмових заперечень відповідача-1 на апеляційну скаргу та узагальнення їх доводів

Відповідач-1 у письмових запереченнях повністю погоджується з доводами апеляційної скарги та наголошує на порушенні прокурором вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" при зверненні з даним позовом до суду першої інстанції, що на думку відповідача-1 є підставою для залишення позову без розгляду.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2020 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Поляк О.І., суддів Кропивної Л.В., Пашкіної С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/13726/19. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/13726/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/13726/19; розгляд справи призначено на 17.09.2020.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2020, у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Кропивної Л.В., Пашкіної С.А., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 16.09.2020 у справі № 910/17626/19, визначено колегію суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий суддя), судді Калатай Н.Ф., Пономаренко Є.Ю.

17.09.2020 суддями Північного апеляційного господарського суду Поляк О.І., Калатай Н.Ф., Пономаренко Є.Ю. подано заяву про самовідвід від розгляду апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" та Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/13726/19. Означена заява обґрунтована тим, що при розподілі даної справи було порушено порядок визначення суддів в частині їх спеціалізації.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 задоволено заяву суддів Північного апеляційного господарського суду Поляк О.І., Калатай Н.Ф., Пономаренко Є.Ю. про самовідвід від розгляду апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" та Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/13726/19. Матеріали справи №910/13726/19 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 у справі №910/13726/19 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/13726/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" та Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/13726/19 у складі колегії суддів: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Тарасенко К.В.; розгляд справи призначено на 04.11.2020.

04.11.2020 судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. лікарняному.

Після виходу судді Тарасенко К.В. з лікарняного, ухвалою Північного апеляційного господарського суду 23.11.2020 призначено розгляд справи на 16.12.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 розгляд справи відкладено на 27.01.2021.

25.01.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Міністерства оборони України надійшла заява про відвід суддів Іоннікової І.А., Тарасенко К.В., Разіної Т.І від розгляду справи №910/13726/19.

25.01.2021 від Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій" через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про відмову від апеляційної скарги.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 у справі №910/13726/19 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/13726/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" та Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій" рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/13726/19 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Шаптали Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 визнано необґрунтованою заяву Міністерства оборони України про відвід суддів Північного апеляційного господарського суду Іоннікової І.А., Тарасенко К.В., Разіної Т.І. від розгляду справи № 910/13726/19. Матеріали справи № 910/13726/19 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою для вирішення питання про відвід суддів Північного апеляційного господарського суду Іоннікової І.А., Тарасенко К.В., Разіної Т.І. від розгляду справи № 910/13726/19 у порядку, встановленому статтею 32 Господарського процесуального кодексу України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2021 заява Міністерства оборони України про відвід суддів Північного апеляційного господарського суду Іоннікової І.А., Тарасенко К.В., Разіної Т.І. від розгляду справи № 910/13726/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Дідиченко М.А., Кропивна Л.В.

04.02.2021 суддею Північного апеляційного господарського суду Поляк О.І. подано заяву про самовідвід від розгляду справи №910/13726/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 заяву судді Північного апеляційного господарського суду Поляк О.І. про самовідвід від розгляду заяви Міністерства оборони України про відвід суддів Іоннікової І.А., Тарасенко К.В., Разіної Т.І від розгляду справи №910/13726/19 - задоволено. Матеріали справи №910/13726/19 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2021, заяву Міністерства оборони України про відвід суддів Іоннікової І.А., Тарасенко К.В., Разіної Т.І. та ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 передані на розгляд колегії суддів: суддя Грек Б.М. (головуючий, доповідач), судді Отрюх Б.В., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 відмовлено у задоволенні заяви Міністерства оборони України про відвід суддів Іоннікової І.А., Тарасенко К.В., Разіної Т.В. від розгляду справи №910/13726/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 розгляд справи призначено на 11.03.2021.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 у справі №910/13726/19 призначено повторний автоматизований розподіл, в зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2021, та витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 10.03.2021 справу №910/13726/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" та Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/13726/19 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Шаптали Є.Ю.; розгляд справи вирішено здійснювати за раніше визначеною датою та часом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 прийнято відмову Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій" від апеляційної скарги. Закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/13726/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 клопотання Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій" про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 31.03.2021.

В судове засідання, яке відбулося 31.03.2021 з`явилися прокурор та представники позивача, відповідачів, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.

Колегія суддів зауважує, що відповідачем-2 у тексті апеляційної скарги викладено клопотання, в якому останній просив суд апеляційної інстанції залучити до матеріалів справи у якості доказу - копію додаткової угоди №2 від 18.04.2016 до додаткового договору.

Відповідно ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши клопотання відповідача-2 про залучення вищезгаданого доказу, колегія суддів дійшла висновку про його відхилення, оскільки даний доказ не був предметом розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому зі змісту апеляційної скарги не вбачається обґрунтування в чому полягає винятковість випадку неподання раніше вищевказаного доказу, а також неможливість вчинення таких дій з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача-2.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників позивача, відповідачів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

11.07.2006 між Державним підприємством "Управління капітального будівництва та інвестицій" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" було укладено генеральний договір про пайову (дольову) участь у будівництві № 11/06, предметом якого є дольова (пайова) участь відповідачів у будівництві житлових комплексів із соціальною та інженерно-транспортною інфраструктурою на земельних ділянках військових містечок міста Києва з введенням їх в експлуатацію згідно додаткових договорів.

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками наведених суб`єктів господарювання.

У пункті 2.2 цього правочину його сторони домовились, що Державне підприємство "Управління капітального будівництва та інвестицій" за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" виступає в якості замовника - забудовника будівництва об`єктів.

Згідно з пунктами 2.3.1, 2.3.2 цієї угоди з метою реалізації будівництва об`єктів, відповідачі приймають дольову (пайову) участь у будівництві об`єктів шляхом внесення Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" паю у вигляді грошових коштів на фінансування робіт (послуг, витрат) по відведенню земельних ділянок, проектуванню та будівництву шляхом здійснення оплати на власний рахунок усіх робіт з будівництва об`єктів у порядку, передбаченому договором, а також шляхом внесення Державним підприємством "Управління капітального будівництва та інвестицій" паю у вигляді майнового права на будівлі та споруди, які знаходяться на земельній ділянці, та/або немайнового права відмови Міністерства оборони України у використанні земельної ділянки як земель оборони з передачею її для будівництва об`єктів у порядку, передбаченому договором, шляхом надання листа Міністерства оборони України на Київську міську державну адміністрацію.

Відповідно до пункту 3.2 цього договору частки сторін та порядок розподілу загальної площі об`єктів узгоджується сторонами у такому розмірі: Державному підприємству "Управління капітального будівництва та інвестицій" - 25 % загальної житлової площі та 25 % загальної площі автостоянок завершеного будівництвом об`єкту; Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" - 75 % загальної житлової площі, 75 % загальної площі автостоянок та 100 % всіх інших площ завершеного будівництвом об`єкту.

10.07.2007 між відповідачами було укладено додатковий договір № 11/06/11 до вищенаведеного генерального договору про пайову (дольову) участь у будівництві від 11.07.2006 № 11/06, предметом якого є дольова (пайова) участь Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" у будівництві житлового комплексу на 270 квартир із соціальною та інженерно-транспортною інфраструктурою на земельній ділянці військового містечка № 54 у місті Києві по вулиці Госпітальна, 16 з введенням його в експлуатацію згідно умов цього договору.

Зазначений додатковий договір підписаний уповноваженими представниками відповідачів та скріплений печатками цих юридичних осіб.

Згідно з пунктом 2.3 вказаного договору з метою реалізації будівництва об`єкту, сторони приймають дольову (пайову) участь в будівництві об`єкту шляхом внесення наступних паїв: Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" вносить пай у вигляді грошових коштів на фінансування робіт (послуг, витрат) по відведенню земельних ділянок, проектуванню та будівництву шляхом здійснення оплати на власний рахунок усіх робіт з будівництва об`єкту в порядку, передбаченому договором.

Разом із тим, Державне підприємство "Управління капітального будівництва та інвестицій", у свою чергу, вносить пай у вигляді немайнового права використання земельної ділянки для будівництва об`єкту.

У пункті 3.2 цього правочину його сторони погодили наступний порядок розподілу загальної площі об`єкту: Державному підприємству "Управління капітального будівництва та інвестицій" - 25 % загальної площі об`єкту, Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" - 75 % загальної площі об`єкту.

У додатку № 4 до цієї угоди відповідачами було погоджено схему земельної ділянки, на якій здійснюватиметься будівництво, орієнтовною площею 1,8 га за адресою: вулиця Госпітальна, 16 у Печерському районі міста Києва.

Даний спір у справі виник, у зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка орієнтовною площею 1,8 га, на якій оскаржуваним договором передбачалося здійснення будівництва житлового комплексу на 270 квартир із соціальною та інженерно-транспортною інфраструктурою, знаходиться на території військового містечка № 54 у місті Києві.

З огляду на вищенаведені обставини, прокурор стверджував, що відповідач-1 не мав повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності та укладати оспорюваний правочин.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 позов задоволено:

- визнано недійсним додатковий договір від 10.07.2007 № 11/06/11 до генерального договору № 11/06 від 11.07.2006 року про пайову (дольову) участь у будівництві, укладений між Державним підприємством "Управління капітального будівництва та інвестицій" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех";

- присуджено до стягнення з Державного підприємства "Управління капітального будівництва та інвестицій" на користь військової прокуратури Центрального регіону України 960,50 грн судового збору;

- присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" на користь військової прокуратури Центрального регіону України 960,50 грн судового збору.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача-2 не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній. (частина третя). Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший-третій частини четвертої).

Таким чином, відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому представництво прокурором в суді інтересів держави в особі державних компаній не допускається.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Посилання скаржника на судову практику щодо залишення позовів у подібних справах без розгляду, у зв`язку з неналежним представництвом прокурора, а тому на думку скаржника, і даний позов має бути безумовно залишений без розгляду, колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Чинне законодавство не передбачає прийняття судового рішення по аналогії з рішеннями по подібних справах. При розгляді справи по суті господарський суд досліджує докази по конкретній справі і надає правову оцінку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що господарський суд першої інстанції ретельно дослідив усі надані докази щодо представництва прокурора в межах даної справи, про що виніс ухвалу від 09.07.2020 у даній справі.

Так у вищевказаній ухвалі суд вказав, що прокурором не надано доказів, що Офіс Генерального прокурора уповноважив представляти інтереси держави, зокрема Кабінет Міністрів України.

У судовому засіданні 09.07.2020 представник Кабінету Міністрів України повідомив, що про надання прокурором вказаного позову до суду Кабінету Міністрів України стало відомо зі змісту направленої позовної заяви.

У той же час представники Кабінету Міністрів України в судових засіданнях 13.03.2020 та 09.07.2020 заперечили факт нездійснення чи неналежного здійснення Кабінетом Міністрів України захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, а також повідомили про те, що даний позивач самостійно не вчиняв будь-яких дій, направлених на захист державних інтересів, у зв`язку зі зверненням прокурора з наведеним позовом до суду.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що нездійснення захисту має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, охоплює досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

У той же час у матеріалах справи відсутні належні докази, які свідчать про неналежне виконання Кабінетом Міністрів України повноважень щодо захисту державних інтересів у спірних правовідносинах.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо, зокрема, позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати.

Місцевий господарський суд також зазначив, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 в справі № 587/430/16-ц та 13.02.2019 в справі № 826/13768/16, а також постановах Верховного Суду від 06.02.2019 в справі № 927/246/18 і від 18.07.2019 в справі № 826/15794/17.

За таких обставин позов прокурора в частині вимог, пред`явлених в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України суд першої інстанції залишив без розгляду, на думку апеляційної інстанції цілком обґрунтовано.

Про можливість залишення позову без розгляду, який пред`явлений прокурором в інтересах держави щодо одного з позивачів свідчить і практика касаційної інстанції, зокрема у постановах по справі №911/551/19 від 15.09.2020, по справі 911/1150/20 від 04.01.2021.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що із вказаним позовом прокурор звернувся до господарського суду міста Києва 02.10.2019.

Щодо пред`явлення прокурором даного позову в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, колегія суддів вважає за необхідне вказати слідуче.

Місцевим господарським судом встановлено, що Міністерство оборони України було обізнано про укладення спірного договору, що підтверджується, зокрема, змістом підписаного між Міністерством оборони України та Державним підприємством "Управління капітального будівництва та інвестицій" договору про співпрацю у сфері будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей від 24.11.2008 №13383/з, а також додаткової угоди до нього від 06.08.2009 № 1 з відповідним додатком, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах даної справи. Проте Міністерство оборони України протягом більш ніж 10 років не вживало ефективних заходів, направлених на захист інтересів держави шляхом усунення порушень Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" при укладенні між відповідачами оскаржуваного правочину. Наведені обставини також були підтверджені поясненнями представника самого Міністерства оборони України у судових засіданнях 13.03.2020 та 09.07.2020 у свуді першої інстанції та при апеляційному розгляді справи.

Слід також зазначити, що у матеріалах справи наявна копія адресованого, зокрема, Міністерству оборони України листа військової прокурори Центрального регіону України від 30.09.2019 № 05/2-450вих19, яким позивача в порядку частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлено про підготовку позовної заяви у даній справі.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість звернення прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з даним позовом у порядку частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді.

Посилання скаржника на те, що копія адресованого позивачу листа військового прокуратури Центрального регіону України від 30.09.2019 зареєстрована за більш пізнім вихідним номером, ніж позовна заява від 30.09.2019 року, жодним чином не спростовує правомірність та обґрунтованість звернення прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з даним позовом.

Згідно зі статтею 77 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Порядок використання земель оборони встановлюється законом. Порядок використання земель оборони в господарських цілях визначено статтею 4 Закону України "Про використання земель оборони".

Відповідно до частини 2 статті 20 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

У разі відсутності доказів зміни цільового призначення земельної ділянки, яка належить до земель оборони, в порядку, визначеному статтею 20 Земельного кодексу України, така ділянка не може використовуватися у господарських цілях, у тому числі для житлової забудови, у зв`язку з чим укладені договори, об`єктами яких є землі оборони, підлягають визнанню недійсними.

На момент укладення між відповідачами спірного договору чинною була редакція статті 4 Закону України "Про використання земель оборони", якою було визначено вичерпний перелік використання земель оборони в господарських цілях. Передача земель оборони в якості пайового внеску в житловій забудові законодавством, чинним на момент укладення оскаржуваного правочину, передбачено не було.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом України при розгляді аналогічних спорів, що виникали у спірний період, та викладена у постановах від 23.12.2008 у справі № 3-5534к08, від 23.12.2008 у справі № 3-5546к08.

Колегія суддів погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції про те, що у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про відведенню вищенаведеної земельної ділянки для будівництва як до укладення спірного договору, так і після його підписання, що насамперед свідчить про відсутність у відповідача-2 повноважень на передачу прав на таку земельну ділянку.

Як було зазначено вище, за умовами пункту 2.3 спірного договору з метою реалізації будівництва об`єкту, відповідач-1 приймає дольову (пайову) участь в будівництві об`єкту шляхом внесення паю у вигляді немайнового права використання земельної ділянки для будівництва об`єкту.

Під ділянкою згідно з пунктом 1.1 цього договору розуміється земельна ділянка орієнтовною площею 1,8 га, яка розташована по вулиці Госпітальна, 16 у місті Києві, схема якої наведена у додатку № 4 до цього договору, і яка підлягає відведенню для будівництва Підприємству рішенням Київської міської ради.

Судова колегія звертає увагу, що правом користування є юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості, яка є однією з трьох класичних правомочностей власника.

Зважаючи на викладене, використання земельної ділянки не може вважатися немайновим правом, як це зазначено в оскаржуваному договорі, оскільки користування такою ділянкою є речовим правом та повинно здійснюватися на певній правовій підставі.

Твердженням відповідача-2 про те, що Міністерство оборони України за укладеним з відповідачем-1 договором від 24.11.2008 № 13383/з передало останньому спірну земельну ділянку для здійснення її забудови із залученням коштів третіх осіб, колегією суддів оцінюється критично, виходячи з наступного.

Зі змісту пункту 3.1 договору про співпрацю у сфері будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей від 24.11.2008 № 13383/з, з урахуванням додаткової угоди до нього від 06.08.2009 № 1 з відповідним додатком, вбачається, що Міністерство оборони України у визначеному законом порядку зобов`язалося відмовитись від права користування земельними ділянками, визначеними у додатку № 1 до даного договору (у тому числі від права користування спірною земельною ділянкою), та сприяти в оформленні відповідачем-1 документації, необхідної для зміни цільового призначення кожної земельної ділянки, прийнятті Київською міською радою рішень щодо надання відповідачу-1 земельних ділянок під будівництво житла та укладенні відповідачем-1 з Київською міською радою договорів оренди земельних ділянок.

В силу наведених положень договору про співпрацю у сфері будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей від 24.11.2008 № 13383/з вбачається, що Міністерство оборони України не відчужувало на користь відповідача-1 спірну земельну ділянку (яка належить до земель оборони) чи будь-які права на неї, а лише зобов`язалося сприяти наведеному відповідачу в оформленні документації, необхідної для зміни цільового призначення земельної ділянки, та прийнятті Київською міською радою рішення щодо надання її Підприємству під будівництво житла.

У той же час у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки у встановленому законом порядку та прийняття Київською міською радою відповідного рішення щодо надання її відповідачу-1 під будівництво житла.

Посилання відповідачів на наявність у відповідача-2 повноважень на укладення спірного договору та передачу в спільну діяльність земельної ділянки, що підтверджується погодженням Міністерства на укладення спірного договору, наданим резолюцією від 25.06.2006, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки зазначене погодження (копія якого наявна у матеріалах справи) не містить будь-яких вказівок про надання відповідачу-1 на певному речовому праві спірної земельної ділянки, а також містить застереження про можливість укладення спірного договору лише згідно з вимогами чинного на той час законодавства.

Інші докази, які свідчать про наявність у відповідача-1 повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою (у тому числі шляхом внесення прав на неї як вкладу в спільну діяльність) на момент підписання додаткового договору від 10.07.2007 № 11/06/11, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

За змістом статті 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

За правилами статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Відповідна правова позиція викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з вірним висновком суду першої інстанції про те, відповідач-1 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для передачі в спільну діяльність прав на спірну земельну ділянку, і така передача суперечить вимогам чинного законодавства.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

Інші аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують наведене вище.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду обставини справи були встановлені судом першої інстанцій на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновок місцевого господарського суду відповідає цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новатех" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 у справі №910/13726/19 - без змін.

Матеріали справи №910/13726/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.04.2021.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Є.Ю. Шаптала

Т.І. Разіна