РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.04.2021Справа № 910/13278/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Єременок О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "Центренерго" до державного підприємства "Держвуглепостач" про стягнення 517 096 079,50 грн.,

за участі представників:

позивача: Гавкалюка В.В. за довіреністю від 28 жовтня 2020 року № 489/22;

відповідача: Царенка Є.П. за ордером від 27 січня 2021 року серії АІ № 1062314;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2020 року публічне акціонерне товариство "Центренерго" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом, посилаючись на те, що 11 липня 2019 року між ним та державним підприємством "Держвуглепостач" (далі - Підприємство) було укладено договір поставки вугілля, за умовами якого відповідач зобов`язався до 31 серпня 2019 року поставити позивачу вугілля. Оскільки Товариство взяте на себе за вказаною угодою зобов`язання щодо поставки цього товару не виконало в повному обсязі, позивач, посилаючись на статті 6, 259, 526, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 193, 216, 230-232 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просив суд стягнути з відповідача 517 096 079,50 грн. пені, нарахованої у зв`язку з простроченням поставки товару за період з 1 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

13 жовтня 2020 року через загальний відділ канцелярії суду позивачем на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2021 року подано документи для усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку з наведеними обставинами ухвалою Господарського суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/13278/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 5 листопада 2020 року.

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

У засіданні 5 листопада 2020 року судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 3 грудня 2020 року.

9 листопада 2020 року через відділ діловодства суду надійшов відзив Підприємства на позовну заяву, в якому останнє зазначило, що зупинило відвантаження позивачу вугілля внаслідок невиконання останнім зустрічного зобов`язання по оплаті вже поставленого вугілля, а також посилалося на неправильне, на його думку, проведення Товариством розрахунку неустойки, яка, виходячи з умов пункту 4.1 спірного договору, повинна становити 482 971 079,50 грн. Крім того, у своєму відзиві на позовну заяву Підприємство просило суд зменшити розмір штрафних санкцій у разі наявності підстав для їх нарахування.

Засідання у справі № 910/13278/20, призначене на 3 грудня 2020 року, не відбулося в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Павленка Є.В.

Оскільки підстави, через які не відбулося вказане засідання, відпали, суд ухвалами від 17 грудня 2020 року повідомив сторін про призначення підготовчого засідання на 28 січня 2021 року.

28 січня 2021 року через загальний відділ канцелярії суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій останній навів аргументи на спростування викладених відповідачем у відзиві обставин.

У засіданні 28 січня 2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 11 лютого 2021 року.

10 лютого 2021 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив.

У засіданні 11 лютого 2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, заявленого у його відзиві на позовну заяву, та аналогічного його клопотання про зупинення провадження у справі від 10 лютого 2021 року № 003/21-03.

Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року повернуто без розгляду клопотання Підприємства про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 лютого 2021 року підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 11 березня 2021 року.

У судовому засіданні 11 березня 2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвали про залишення без розгляду клопотання відповідача про витребування доказів від 11 березня 2021 року № 003/21-010, відмову в задоволенні клопотань Підприємства про зупинення провадження у справі від 18 лютого 2021 року № 003/21-09 та відкладення розгляду справи на 8 квітня 2021 року.

У судовому засіданні 8 квітня 2021 року представник Товариства підтримав вимоги, викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив, і наполягав на їх задоволенні.

Представник Підприємства проти задоволення вимог позивача заперечив з підстав, зазначених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2019 року між Товариством та Підприємством було укладено договір поставки вугілля № 111/31, за умовами якого останнє зобов`язалося поставити вугільну продукцію, а відповідач - прийняти і оплатити цю продукцію на зазначених у даній угоді умовах.

Даний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками наведених юридичних осіб.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що необхідні для його виконання відомості вказуються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цієї угоди.

Відповідно до пункту 2.1 договору поставка вугілля здійснюється залізничним транспортом на умовах DDP (залізнична станція призначення) згідно з "Інкотермс 2010. Правила ІСС з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі", з урахуванням передбачених цим правочином особливостей.

Згідно з пунктом 2.2 даного правочину узгоджений сторонами у відповідній специфікації обсяг вугілля постачається окремими партіями.

Право власності на вугілля від постачальника до покупця переходить після підписання сторонами акту приймання-передачі вугілля (пункт 2.5 договору).

Кількість (маса) поставленого вугілля може відхилятись (бути більшою або меншою) від вказаної у відповідних специфікаціях не більше ніж на 5 %, але в будь якому випадку - у межах загальної суми цієї угоди (пункт 4.1 договору).

За умовами пункту 6.1 договору його загальна сума складається з визначеної фактичної вартості поставленого вугілля, вартості доставки вугілля до залізничної станції призначення, ПДВ (у випадку його нарахування) та не може перевищувати 450 000 000,00 грн.

У пункті 6.2 вказаного правочину сторони погодили, що базова ціна вугілля погоджується сторонами у специфікаціях до цього договору та означає ціну однієї тонни вугілля при вказаних у пункті 5.1 договору базових показниках. Враховуючи положення пункту 45 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України щодо тимчасового звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання на митній території України вугілля та/або продуктів його збагачення, базова ціна вугілля становить 2 500,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до пункту 6.6.1 цієї угоди, у разі необхідності, покупець має право вимагати, а постачальних зобов`язаний надати додаткові документи, які підтверджують понесені постачальником витрати на доставку вугілля (завірені належним чином копії накопичувальних карток, зведених відомостей, договору/доручення, згідно з яким оплату вартості доставки перевізнику здійснювала в інтересах постачальника третя особа, письмове підтвердження третьої особи - платника вартості доставки вугілля, щодо оплачених постачальником витрат чи набутих постачальником зобов`язань по оплаті вартості доставки вугілля до залізничної станції призначення тощо).

За змістом пункту 6.7 даного правочину оплата вартості вугілля та відшкодування вартості його доставки здійснюється покупцем на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі вугілля та актів відшкодування вартості доставки в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 40 календарних днів з моменту підписання відповідних актів.

Пунктом 7.1.1 зазначеної угоди встановлено, що постачальник зобов`язаний поставити (передати) покупцеві вугілля в строк (термін), обсягах, асортименті та по реквізитах, вказаних у специфікації.

Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 30 вересня 2019 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (пункт 10.1 даної угоди).

Специфікацією від 11 липня 2019 року № 07/19-В-Т-З сторони погодили марку товару, його обсяг - 150,0 т (+/- 5%) тис. т, та строк поставки вугілля - з 12 липня 2019 року по 31 серпня 2019 року.

Судом встановлено, що на виконання умов вищенаведеного договору Підприємство поставило позивачу вугілля в обсязі лише 36 352,510 т. Дані обставини підтверджуються актами приймання-передачі вугільної продукції: від 23 липня 2019 року № 91-ДВП в кількості 281,050 т, від 23 липня 2019 року № 92-ДВП в кількості 1 260,100 т, від 26 липня 2019 року № 1-ДП/31 в кількості 3 469,382 т, від 26 липня 2019 року № 2-ДП/31 в кількості 6 436,944 т, від 26 липня 2019 року № 3-ДП/31 в кількості 1 041,614 т, від 31 липня 2019 року № 96-ДВП в кількості 3 456,726 т, від 31 липня 2019 року № 101-ДВП в кількості 813,337 т, від 14 серпня 2019 року № 104-ДВП в кількості 679,139 т, від 14 серпня 2019 року № 105-ДВП в кількості 960,052 т, від 14 серпня 2019 року № 106-ДВП в кількості 672,630 т, від 14 серпня 2019 року № 107-ДВП в кількості 142,400 т, від 16 серпня 2019 року № 108-ДВП в кількості 416,076 т, від 14 серпня 2019 року № 109-ДВП в кількості 351,000 т, від 14 серпня 2019 року № 110-ДВП в кількості 278,850 т, від 14 серпня 2019 року № 111-ДВП в кількості 3 322,030 т, від 14 серпня 2019 року № 114-ДВП в кількості 281,700 т, від 15 серпня 2019 року № 115-ДВП в кількості 2 115,700 т, від 15 серпня 2019 року № 116-ДВП в кількості 783,450 т, від 15 серпня 2019 року № 117-ДВП в кількості 425,350 т, від 16 серпня 2019 року № 118-ДВП в кількості 140,350 т, від 16 серпня 2019 року № 119-ДВП в кількості 71,250 т, від 21 серпня 2019 року № 122-ДВП в кількості 4 717,467 т, від 21 серпня 2019 року № 123-ДВП в кількості 827,107 т, від 21 серпня 2019 року № 124-ДВП в кількості 204,467 т, від 28 серпня 2019 року № 125-ДВП в кількості 536,445 т, від 28 серпня 2019 року № 126-ДВП в кількості 1 619,021 т, від 31 серпня 2019 року № 127-ДВП в кількості 339,060 т, від 31 серпня 2019 року № 128-ДВП в кількості 340,244 т, від 27 вересня 2019 року № 129-ДВП в кількості 342,569 т. Належним чином засвідчені копії вказаних актів, підписаних представниками сторін і скріплених печатками цих юридичних осіб, наявні в матеріалах справи.

Водночас судом встановлено, що у визначений у специфікації до вказаного договору строк спірний товар у кількості 113 647,490 т, вартістю 284 118 725,00 грн., відповідачем не було поставлено Товариству.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо поставки позивачу передбаченого укладеним між сторонами договором товару, Товариство просило суд стягнути з Підприємства 517 096 079,50 грн. пені, нарахованої у зв`язку з простроченням поставки товару, вартістю 284 118 725,00 грн. за період з 1 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів, робіт, чи послуг (частина 4 статті 231 ГК України).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За змістом пункту 8.13 договору за порушення строків виконання зобов`язання по поставці вугілля покупець має право стягнути з постачальника пеню у розмірі 1 % від вартості вугілля, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, і, крім цього, постачальник відшкодовує всі понесені покупцем збитки, заподіяні затримкою виконання постачальником зобов`язань за договором.

У той же час суд не застосовує положення статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", оскільки Товариство просить стягнути пеню, нараховану внаслідок невиконання відповідачем негрошового зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи Підприємства щодо зупинення відвантаження позивачу вугілля внаслідок невиконання останнім зустрічного зобов`язання по оплаті вже поставленого вугілля не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно з частиною 3 статті 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до специфікації від 11 липня 2019 року № 07/19-В-Т-З строк поставки товару за спірним договором встановлено з 12 липня 2019 року по 31 серпня 2019 року. З матеріалів справи вбачається, що за актами приймання-передачі вугільної продукції від 23 липня 2019 року відбулися перші поставки вугілля. Згідно з умовами договору оплата товару здійснюється протягом 40 календарних днів з моменту підписання відповідних актів приймання-передачі. Отже, строк оплати за перші поставки вугілля закінчився 1 вересня 2019 року. У той же час вугілля у загальній кількості 150 000 т мало бути поставлене позивачу до 31 серпня 2019 року включно, тобто ще до виникнення у позивача обов`язку оплатити переданий товар.

За частиною 1 статті 538 ЦК України зустрічним виконанням зобов`язання є виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку.

У зв`язку з цим, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що зупинення відвантаження ним спірної продукції було вчинено правомірно на підставі частини 3 статті 538 ЦК України у зв`язку з прострочкою позивача покладеного на нього обов`язку по оплаті продукції, поставленої відповідачем за іншими укладеними між сторонами угодами, зокрема: за договором від 12 червня 2019 року № 111/23 та договором від 18 червня 2019 року № 111/25, - оскільки вказаний обов`язок по оплаті не є зустрічним зобов`язанням по спірній угоді в розумінні вищезазначеної норми ЦК України.

Також суд спростовує посилання відповідача на те, що при проведенні Товариством розрахунку неустойки, останнім не було враховано допустимі 5 % відхилення від погодженого обсягу поставки, оскільки вказані відхилення, відповідно до пункту 4.1 договору поставки, могли враховуватися лише до кількості вже поставленого вугілля, що чітко передбачено вказаним пунктом.

Інші доводи відповідача не спростовують наявності вини останнього в порушенні строку поставки вищезазначеного товару, передбаченого укладеною між сторонами угодою.

Судом встановлено, що заявлений Товариством до стягнення розмір пені є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору.

Щодо поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені суд зазначає наступне.

В силу частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 4 лютого 2020 року в справі № 918/116/19.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про зменшення неустойки заявлене відповідачем у його відзиві на позовну заяву. Разом із тим Підприємство у порушення вказаної норми не надало жодних доказів, які підтверджують винятковість випадку та наявність умов, що можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки.

У судовому засіданні 8 квітня 2021 року представник відповідача в обґрунтування даного клопотання посилався на скрутний фінансовий стан Підприємства. Однак також не надав жодних доказів в обґрунтування даної обставини.

Оскільки відповідач відповідно до приписів статті 74 ГПК України не довів належними і допустимими доказами наявності передбачених законом виняткових обставин для зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій, і такі обставини не були встановлені судом під час розгляду даної справи, останній дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вищенаведеного клопотання Підприємства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з Підприємства на користь Товариства суми пені в розмірі 517 096 079,50 грн.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства "Держвуглепостач" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 4; ідентифікаційний код 40225511) на користь публічного акціонерного товариства "Центренерго" (08711, Київська область, Обухівський район, селище міського типу Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49; ідентифікаційний код 22927045) 517 096 079 (п`ятсот сімнадцять мільйонів дев`яносто шість тисяч сімдесят дев`ять) грн. 50 коп. пені, а також 735 700 (сімсот тридцять п`ять тисяч сімсот) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19 квітня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко