ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/78/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом: Державного підприємства "Радіовимірювач"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільверсервіс"

про стягнення заборгованості в сумі 64800,00 грн.

Встановив: Державне підприємство "Радіовимірювач" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільверсервіс" про стягнення заборгованості в сумі 64800,00 грн.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

05.02.2021, Господарським судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про залишення позовної заяви ДП "Радіовимірювач" без руху. Після усунення недоліків позовної заяви, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та запропонував сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати заяву з відповідним обґрунтуванням своїх заперечень (ухвала про відкриття провадження у справі від 16.02.2021).

Копію ухвали про відкриття провадження у справі суд надіслав відповідачу на вказану у позовній заяві адресу: 76002, м. Івано-Франківськ, вул. Хриплинська, 11, і яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як місцезнаходження відповідача.

Однак, поштове відправлення, яким суд надсилав відповідачу копію ухвали від 16.02.2021 повернулось до суду з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

Крім того, копію вищезазначеної ухвали надіслано на адресу засновника Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільверсервіс" Грасюк Тетяни Іванівни: Україна, 02222, місто Київ, проспект Маяковського, будинок 63, корпус А, квартира 105; поштове відправлення, яким суд надсилав засновнику копію ухвали про відкриття провадження у справі повернулось до суду з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній ".

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на день розгляду даної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільверсервіс" зареєстроване за адресою зазначеною в позовній заяві, а саме: вул. Хриплинська, буд. 11, м. Івано-Франківськ, 76002.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвалу у цій справі було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач мав можливість ознайомитися з текстом цієї ухвали.

Факт неотримання відповідачем кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою, не може вважатися поважною причиною невиконання вимог згаданої ухвали, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Як вбачається із ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 178 ГПК України передбачене право відповідача подати суду відзив на позовну заяву. Разом з тим, як визначено в ч. 3 цієї статті, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

09.03.2021, через канцелярію Господарського суду Івано-Франківської області, від позивача надійшла заява (вх.№3584/21) про збільшення позовних вимог та розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши вищевказану заяву та дослідивши матеріали справи в цілому, суд відмовляє в задоволенні останньої з огляду на наступне.

Щодо збільшення розміру позовних вимог.

Згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням чи зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну кількісних показників, в яких виражається позовна вимога.

Під зміною розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог додатково до викладених у позовній.

Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Тобто, збільшення розміру позовних вимог не може бути пов`язано з пред`явленням додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві.

Відповідно до усталеної судової практики під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру (пункт 47 постанови Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі 923/1061/18). Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19.

Натомість, Державне підприємство "Радіовимірювач" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільверсервіс" про стягнення заборгованості в сумі 64800,00 грн.

Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 87572,05 грн, з яких: 64800,00 грн - основний борг, 11422,55 грн - пеня, 4292,78 грн - 3% річних та 7056,72 грн - інфляційні втрати.

Таким чином, з наведеного вбачається, що пред`явивши спочатку до стягнення основний борг, позивач не в праві пред`являти додаткові позовні вимоги, про які не йшлося в позовній заяві, а саме, щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

16.02.21, суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі в якій зазначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно приписів ч. 1, 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктами 1, 2 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до ч. 4 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи: про банкрутство; за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; у спорах, які виникають з корпоративних відносин, та спорах з правочинів щодо корпоративних прав (акцій); у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції; у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних такою посадовою особою юридичній особі її діями (бездіяльністю); у спорах щодо приватизації державного чи комунального майна; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 3-8 цієї частини.

Як убачається із матеріалів позову, справа є малозначною у розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, оскільки не є складною, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають розгляду справи у загальному позовному провадженні. Дані обставини були зазначені судом в ухвалі від 16.02.2021 про відкриття провадження у справі.

Також, слід зазначити, що справа № 909/78/21 не відноситься до справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження згідно приписів ч.4 ст. 247 ГПК України.

За наведених обставин та правових норм, справа № 909/78/21 за позовом ДП "Радіовимірювач" до ТОВ "Сільверсервіс" про стягнення заборгованості в сумі 64800,00 грн. розглядається судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Позиція позивача.

В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що ДП "Радіовимірювач" перераховано на банківський рахунок відповідача 100% вартості товару згідно рахунку на оплату № 0809-1 від 09 серпня 2018 р., тобто зобов`язання позивача, як покупця щодо оплати вартості продукції в сумі 64800,00 грн. були виконані в повному обсязі.

Натомість, відповідач (постачальник) свої зобов`язання з поставки продукції не виконав.

Вимога позивача щодо повернення суми попередньої оплати в розмірі 64800,00 грн. залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позов або будь-яких заперечень на позов не надіслав.

Обставини справи. Оцінка доказів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

Державне підприємство "Радіовимірювач", 04.08.2018, яке належить до сфери управління Державного концерну "Укроборонпром" оголосило тендер № 2772340 на поставку радіопоглинаючого матеріалу.

За результатами тендеру переможцем було визначено ТОВ "Логістик імпорт сервіс" (далі - Відповідач). Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 02.10.2018, ТОВ "Логістік імпорт сервіс" змінило місцезнаходження (м. Київ на м. Івано-Франківськ); 27.11.2018, ТОВ "Логістик імпорт сервіс" () змінило назву на ТОВ "Сільверсервіс" (), а також керівника та учасника.

Переможець за результатами тендеру № 2772340 на поставку радіопоглинаючого матеріал - ТОВ "Логістик імпорт сервіс" виставило ДП "Радіовимірювач" рахунок на оплату № 0809-1 від 09 серпня 2018 р.: " Гумовий лист силіконовий Guming Microwave C-RAM GDSS" в кількості 20 шт. за ціною 2 700,00 грн. за штуку, сума без ПДВ - 54 000,00 грн, ПДВ - 10 800,00 грн, всього із ПДВ - 64 800,00 грн. Термін реалізації (поставки) 4-6 тижнів" (а.с. 8).

Позивачем (покупець) здійснено оплату за товар в сумі 64800,00 грн, згідно вищевказаного рахунку.

Факт оплати підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №929 від 30 жовтня 2018 р.; призначення платежу: "оплата по рах. № 0809-1 від 09.08.2018 р. за гумовий лист селіконовий" (а.с. 7) та банківською випискою (а.с. 9-11).

Відповідач (постачальник) прийняті на себе зобов`язання щодо поставки товару не виконав; сплачені позивачем кошти останньому не повернув.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлено: листи-вимоги №1173 від 05.12.2018, № 1218 від 13.12.2018, претензію № 1 про порушення зобов`язання з поставки товару; докази направлення останніх наявні в матеріалах справи (а.с. 14, 15, 17, 18, 22, 23, 27). Проте, вимога щодо повернення суми попередньої оплати в розмірі 64800,00 грн. залишена без відповіді та задоволення.

З огляду на вищевикладене, позивач звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області за захистом свого порушеного права.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення. Висновок суду.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог статей 202, 204 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно частин першої та другої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У відповідності із частиною першою статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. За своєю правовою природою угода, яка відбулася між позивачем та відповідачем, є договором поставки.

Як передбачено ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Аналогічні приписи містяться у статті 265 ГК України.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Згідно приписів частин 1, 2, 7 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до вимог ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оскільки відповідачем на час прийняття рішення не повернуто суму попередньої оплати, не надано суду будь-яких документальних доказів, які б спростовували доводи позивача, вимога про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 64800,00 грн. обгрунтована та підлягає задоволенню.

Судові витрати.

Згідно з приписами пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно приписів п.2 ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За поданий позов позивач сплатив судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Враховуючи задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 46, 73, 74, 86, 123, 129, 165, 232, 236, 237, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Державного підприємства "Радіовимірювач" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільверсервіс" про стягнення заборгованості в сумі 64800,00 грн. - задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільверсервіс", вул. Хриплинська, буд. 11, м. Івано-Франківськ, 76002 (ідентифікаційний код 40939396) на користь Державного підприємства "Радіовимірювач", вул. Колекторна, буд. 24/26, м. Київ, 02660 (ідентифікаційний код 14308109) - заборгованість в сумі 64800,00 (шістдесят чотири тисячі) грн 00 коп. та 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.04.2021.

Суддя Л.М. Неверовська