РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.04.2021Справа № 910/20178/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс будівельників України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ЗЗБК № 1"

про стягнення 137 926,66 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін: без виклику.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 137 926,66 грн., з яких 90 550 грн. основного боргу, 5 606,07 інфляційних втрат, 3 920,61 грн. 3% річних, 37 849,98 грн. пені за договором про надання послуг спецтехнікою, механізмами № АБУ/170818/1520/ССВ від 17.08.2018.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору, останньому були надані послуги, які не були оплачені на суму 90 550 грн. Крім того, позивачем нараховано 5 606,07 інфляційних втрат, 3 920,61 грн. 3% річних, 37 849,98 грн. пені за договором про надання послуг спецтехнікою, механізмами № АБУ/170818/1520/ССВ від 17.08.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляду справи.

28.01.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що додані до позовної заяви докази не підтверджують надання позивачем у повному обсязі послуг за договором. Зазначав, що розрахунок пені проведений всупереч ч. 6 ст. 232 ГК України. Заявив клопотання про сплив річного строку позовної давності в частині вимог про стягнення пені до часу звернення позивача в суд з указаним позовом.

01.03.2021 позивач подав суду клопотання про долучення додаткових доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

17.08.2018 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено договір про надання послуг спецтехнікою, механізмами № АБУ/170818/1520/ССВ.

Згідно з п. 1.1 договору виконавець надає замовнику послуги щодо експлуатації будівельних машин і механізмів для виконання земельних та будівельно-монтажних робіт на будівельних об`єктах замовника, а замовник приймає виконані послуги та оплачує їх вартість на умовах цього договору.

Згідно умов п. 2.9. Замовник зобов`язується не пізніше двох робочих днів з моменту отримання Акту та/або талону замовника або товарно-транспортних накладних, або інших документів підтверджуючих надання послуг (шляхові: листів, нарядів тощо) підписати їх та надати Виконавцеві його примірник або надати обґрунтовану відмову у їх підписанні, в протилежному випадку або у випадку необґрунтованості відмови у підписанні Акта, талону замовника або товарно-транспортних накладних або інших документів підтверджуючих надання послуг документів (шляхових листів, нарядів тощо) - Акт, талон замовника або товарно-транспортні накладні, або інші документи, які підтверджують надання послуг (шляхових листів, нарядів тощо) вважаються підписаним Сторонами, а Послуги наданими належної якості та в повному об`ємі.

Відповідно до п. 3.5. договору сторони погодились, що остаточний розрахунок оплата за надані послуги проводяться замовником на підставі виставлених рахунків виконавця шляхом перерахування 100% грошових коштів на зазначений в договорі розрахунковий рахунок виконавця протягом 3 банківських днів з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі наданих послуг та/або талону замовника або товарно-транспортних накладних, інших документів підтверджуючих надання послуг документів (шляхових листів, нарядів тощо).

Термін дії договору відповідно до п. 9.1 договору набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2019, але у будь-якому випадку до моменту його повного виконання сторонами.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу протягом серпня 2018 - червня 2020 року послуги за договором загальною вартістю 358 414,50 грн.

Про що складено та підписано представниками сторін Акти надання послуг №№ 8035 від 21.08.2018, 10114 від 16.10.2018, 6771 від 22.07.2019, 66987 від 26.07.2019, 6774 від 26.07.2019, 9244 від 19.09.2019, 9923 від 04.10.2019, 9924 від 04.10.2019, 10061 від 11.10.2019, 10062 від 16.10.2019, 10063 від 17.10.2019, 10064 від 18.10.2019, 10065 від 21.10.2019, 111 від 10.01.2020, 117 від 11.01.2020, 152 від 13.01.2020, 3258 від 17.01.2020, 389 від 31.01.2020, 791 від 06.02.2020, 814 від 07.02.2020, 1087 від 17.02.2020, 4043 від 01.06.2020.

Тому доводи відповідача про ненадання позивачем доказів виконання вказаних послуг в заявленому розмір спростовуються вищевказаними доказами.

Крім того, суду не надано доказів, що відповідач скористався передбаченою п. 2.9 договору можливістю обґрунтовано відмовити у підписанні вищевказаних актів.

Наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями №№ 2916 від 21.08.2018, 2960 від 22.08.2018, 12.10.2018, 4171 від 19.10.2018, 2962 від 26.07.2019, 3587 від 18.09.2019, 3767 від 27.09.2019, 3771 від 30.09.2019, 3814 від 02.10.2019, 3825 від 02.10.2019, 3958 від 10.10.2019, 3973 від 11.10.2019, 4043 від 18.10.2019, 4123 від 28.10.2019, 4779 від 26.12.2019, 5016 від 16.01.2020, 5209 від 30.01.2020, 5354 від 11.02.2020, 5764 від 17.03.2020, 7183 від 28.07.2020, 8383 від 08.12.2020, актом звірки взаєморозрахунків станом на січень 2021 року, поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві стверджується факт оплати відповідачем одержаних послуг за договором у розмірі 277 864,50 грн.

Всупереч ст. 74 ГПК України відповідачем не надано суду доказів повної оплати за одержані послуги.

За своєю правовою природою вказаний Договір, є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 173 Господарського кодексу України встановлено, що один суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин зобов`язані вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Таким чином, відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Враховуючи, що відповідач не оплатив одержані послуги у повному обсязі, сума боргу станом на час розгляду справи та прийняття рішення становить 80 549,65 грн.

Таким чином, свої зобов`язання за Договором Відповідач не виконав, оплату за надані послуги не здійснив.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене вище, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання з оплати отриманих послуг на суму 80 549,65 грн., доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, строк оплати є таким, що настав, суд визнає позовну вимогу про стягнення основної заборгованості обґрунтованою в частині стягнення 80 549,65 грн.

Позивачем, також заявлена вимога про стягнення з відповідача 5 606,07 інфляційних втрат, 3 920,61 грн. 3% річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або Законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов`язання відповідачем вимагати сплати останнім проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 5 606,07 інфляційних втрат, 3 920,61 грн. 3% річних.

Також, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 37 849,98 грн. пені.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що у разі прострочення сплати послуг виконавця більше ніж на 101 календарних днів замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Проте, позивачем здійснено розрахунок пені без дотримання вимог ч. 6 ст. 232 ГК України щодо періоду нарахування штрафних санкцій, тому вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 Цивільного кодексу України).

З даним позовом до суду позивач звернувся 18.12.2020 (згідно поданого на пошту конверту), тому проводити нарахування пені позивач має право з 18.12.2019.

Суд дійшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені за період нарахування до 18.12.2019.

Обставин які б зупиняли або переривали строк позовної давності, а також поважність причин його пропуску, судом встановлено не було.

Згідно з частиною 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на вищенаведене, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за спірним договором підлягають частковому задоволенню за період прострочення з 18.12.2019 по 21.12.2019 в межах заявлених позивачем вимог.

В іншій частині нарахованої пені суд визнає вимоги такими, що подані з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи, що нарахування пені позивачем здійснено всупереч ч. 6 ст. 232 ГК України щодо періоду нарахування штрафних санкцій, а також з порушенням строку позовної давності вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 12 178,22 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс будівельників України" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ЗЗБК № 1" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 5, ідентифікаційний код 38979107) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс будівельників України" (01054, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 17/52, пов. 4, ідентифікаційний код 37354345) 80 549 (вісімдесят тисяч п`ятсот сорок дев`ять) грн. 65 коп. основний боргу, 5 606 (п`ять тисяч шістсот шість) грн. 07 коп. інфляційних втрат, 3 920 (три тисячі дев`ятсот двадцять) грн. 61 коп. 3% річних, 12 178 (дванадцять тисяч сто сімдесят вісім) грн. 22 коп. пені, 1 558 (одну тисячу п`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 36 коп. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

У позові в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Борисенко