УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

15.04.2021Справа № 910/5295/21

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши заяву Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" (36000, м. Полтава, вул. Козака, 2а, ) про видачу судового наказу за вимогою до боржника - Дочірнього підприємства "Вітал - Агро" Підприємства з іноземними інвестиціями за участі українського капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Вітал-Тер" (03035, м. Київ, вул. Генерала Шаповала, 10, ) про стягнення за Договором № 1952Р розподілу природного газу від 30.12.2016 року заборгованості в сумі 28264,16 грн. основного боргу, 1480,97 грн. пені, 366,57 грн. процентів річних, 1112,50 грн. втрат від інфляції та 227,00 грн. судового збору,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника - Дочірнього підприємства "Вітал - Агро" Підприємства з іноземними інвестиціями за участі українського капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Вітал-Тер" за Договором № 1952Р розподілу природного газу від 30.12.2016 року заборгованості в сумі 28264,16 грн. основного боргу, 1480,97 грн. пені, 366,57 грн. процентів річних, 1112,50 грн. втрат від інфляції.

За приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 148 ГПК України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

У заяві повинно бути зазначено, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.

Отже, відомості щодо повного найменування юридичної особи, які були внесені до Єдиного державного реєстру, вважаються достовірними доки до них не внесено відповідних змін.

Зі змісту ст. 90 ЦК України вбачається, що юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру.

Найменування юридичної особи - це її ідентифікуюча ознака. Найменування складається з двох частин: організаційно - правової форми і назви. Назва це індивідуальна частина найменування.

Повне найменування юридичної особи зазначається в її установчих документах, змінах до них, усіх офіційних документах і вноситься до Єдиного державного реєстру.

Як встановлено судом, в якості боржника в заяві Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" про видачу судового наказу зазначено Дочірнє підприємство "Вітал - Агро" підприємства з іноземними інвестиціями за участі українського капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Вітал-Тер" ().

Проте, як встановлено судом за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повним найменуванням вказаної юридичної особи є: ДОЧІРНЄ ПІДПРИЄМСТВО "ВІТАЛ-АГРО" ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВІТАЛ-ТЕР КОМПАНІ".

Тобто, заявником у вступній частині заяви невірно зазначено повне найменування боржника.

Також суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до п.п. 4 та 5 ч. 2 ст. 150 ГПК України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги; відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність здійснених розрахунків.

Тобто для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Відтак, безспірні вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 74 ГПК України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому достовірними доказами є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Як встановлено судом, заява АТ "ОГРС "Полтавагаз" про видачу судового наказу обґрунтована, зокрема, наявністю заборгованості боржника з оплати в сумі 28264,16 грн. за послуги з розподілу природного газу, надані заявником у період вересень - листопад 2020 року за договором розподілу природного газу.

Разом з тим, на підтвердження обставин виникнення заборгованості у вказаному розмірі заявником надані, зокрема, акти надання послуг за спірний період, підписані в односторонньому порядку оператором газорозподільної системи, та які не містять підпису представника боржника, а також відповідні рахунки, виставлені стягувачем.

В свою чергу, оскільки під час розгляду вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, ненадання очевидних доказів позбавляє суд можливості встановити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу. Отже, лише у порядку позовного провадження суд може встановити наявність підстав вважати акти наданих послуг підписаним, а послуги з розподілу газу такими, що прийняті споживачем.

Частиною 2 статті 154 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Пунктом 1 ч.1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо заяву подано з порушеннями вимог ст.150 цього Кодексу.

За таких обставин, зважаючи на те, що заявником не дотримано вимог, передбачених п. 2 ч. 2 ст.150 ГПК України, до заяви не додано відповідних доказів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а також вимоги за заявою про видачу наказу не мають ознак безспірності та відсутні докази, які б підтверджували відсутність спору про право, суд доходить висновку про відмову у видачі судового наказу за заявою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" про видачу судового наказу на підставі п.п.1, 8 ч.1 ст.152 ГПК України.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для видачі судового наказу за вимогами заявника про стягнення з боржника 28264,16 грн. основного боргу, решта вимог в частині стягнення 1480,97 грн. пені, 366,57 грн. процентів річних, 1112,50 грн. втрат від інфляції, а також вимоги про стягнення витрат по сплаті судового збору в сумі відповідно задоволенню не підлягають.

Суд звертає увагу, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст.ст. 147, 148, 150, 152-155 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Акціонерному товариству "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" у видачі судового наказу за вимогою до боржника - Дочірнього підприємства "Вітал - Агро" Підприємства з іноземними інвестиціями за участі українського капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Вітал-Тер" про стягнення за Договором № 1952Р розподілу природного газу від 30.12.2016 року та 210,20 грн. судового збору.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання 15.04.2021 року та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя А.М.Селівон