РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.03.2021Справа № 910/17491/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Капішон В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "СІЕРАНС ГЛОБАЛ МЕРЧАНТС УКРАЇНА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРХІМ"

про стягнення 7 747 211, 42 грн

за участю представників:

від позивача: Ільїн О.П.

від відповідача: Силаков М.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІЕРАНС ГЛОБАЛ МЕРЧАНТС УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРХІМ" про стягнення 7 747 211, 42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №Р-611-SGU2020 від 02.07.2020.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.11.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі № 910/17491/20 на 08.12.2020.

03.12.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позов відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що договір, у наданій позивачем редакції, ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРХІМ" не укладався та ніколи не підписувався директором Поліщуком А.В. Також у своєму відзиві відповідач в заперечення на позов вказує, що розбіжності, щодо яких між позивачем та відповідачем велися переговори та через які не було досягнуто згоди, виникли у зв`язку з тим, що у тексті запропонованої позивачем редакції договору є пункти 7.3 та 7.4. Окрім того, відповідач зазначає, що поставка товару останнім була здійснена на підставі того, що позивач просив здійснити поставку під час ведення переговорів щодо умов договору, до його підписання. Отже, відповідач здійснив поставку товару - 378 метричних тон ячменю, врожаю 2020 року ТОВ "СІЕРАНС ГЛОБАЛ МЕРЧАНТС УКРАЇНА" на загальну суму 614 420,00 грн.

У судовому засіданні 08.12.2020 представником позивача надано клопотання про огляд веб сторінки та електронного листування між сторонами.

У судовому засіданні 08.12.2020 судом долучено клопотання позивача про огляд доказів до матеріалів справи та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 23.12.2020.

16.12.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач навів заперечення щодо відзиву відповідача та зокрема зазначив, що наявна скан-копія договору засвідчена підписами та печатками сторін та між сторонами наявне листування щодо укладення договору поставки та його подальше виконання. Також, позивач вказав, що укладення договору підтверджується видатковими накладними, рахунками з посиланням на договір.

У судовому засіданні 23.12.2020 суд відклав розгляд клопотання представника позивача від 08.12.2020 про огляд електронних доказів та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 26.01.2021.

26.01.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

У судовому засіданні 26.01.2021 суд задовольнив клопотання відповідача та оголосив про відкладення підготовчого засідання на 16.02.2021.

У судовому засіданні 16.02.2021 представник відповідача надав суду для долучення до матеріалів справи клопотання про зменшення заборгованості та заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 16.02.2021 суд оголосив про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.03.2021, про що постановлено ухвалу, яку занесена до протоколу судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні 16.03.2021 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення по суті своїх заперечень, просив суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 16.03.2021 заслухавши пояснення представників сторін під час дослідження доказів судом не прийнято заяву свідка в якості належного доказу.

У судовому засіданні 16.03.2021 судом досліджено електронну пошту позивача та електронне листування, та заслухавши вступні слова представників учасників справи на стадії дослідження доказів суд оголосив перерву до 30.03.2021.

24.03.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів по справі.

29.03.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення.

У судовому засіданні 30.03.2021 суд долучив до матеріалів справи надані сторонами документи по справі та заслухав заключні слова представників позивача та відповідача.

У судовому засіданні 30.03.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заявленого позову позивач стверджує, що 02.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СІЕРАНС ГЛОБАЛ МЕРЧАНТС УКРАЇНА" (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРХІМ" (постачальник, відповідач) укладено договір поставки № Р-611-SGU2020.

У відповідності до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується поставити і передати, а покупець зобов`язується, оплатити й прийняти від постачальника сільськогосподарську продукцію-ячмінь 3-го класу, урожаю 2019 та/або 2020 року (надалі іменовану- "Товар"), код Товару згідно з УКТ ЗЕД- 1003, насипом, відповідно до умов цього договору.

Пунктом 2.1. договору визначено, що кількість товару - 4000 (чотири тисяч) метричних тони +- 3% (згідно даних, отриманих при зважуванні товару під час вивантаження у пункті призначення). Вага є остаточною згідно з даними, отриманими при зважуванні товару під час вивантаження в пункті призначення.

Згідно із пп. 4.1. та 4.2. договору визначено, що ціна товару за цим договором за 1 (одну) метричну тонну в заліковій вазі 4 500,00грн., плюс ПДВ 900,00 гр., разом 5400,00 грн. (п`ять тисяч чотириста грн. 00 коп.). Ціна договору розуміється як DAР-ТОВ «TIC-ЗЕРНО», Одеська область, Комитернівський р-н, с. Визирка, вул. Чапаєва 60.

Загальна вартість товару становить 18 000 000,00 грн., плюс ПДВ 3 600 000,00 грн., разом 21 600 000,00грн. (двадцять один мільйон шістсот тисяч грн. 00 коп.) +/-3%.

Згідно із п.п. 5-1.1. та 5-1.2. договору постачальник зобов`язується передати товар на умовах DAP (Поставка в місці призначення) - ТОВ «TIC-ЗЕРНО», Одеська область, Комінтернівський р-н, с. Визирка, вул. Чапаєва 60, що є пунктом призначення за умовами цього договору. Умови поставки визначаються й розуміються відповідно до "Iнкотермс" 2020 р. Tовар повинен бути поставлений відповідно до показників у кількості та якості, згідно ст.2 та ст.3 цього договору, у період з 02.07.2020 р. по 31.07.2020 р. Датою поставки товару є дата приймання товару в пункті призначення. При відправленні товару товарно-транспортні накладні повинні бути оформлені відповідно до інструкцій, які надаються покупцем.

У пункті 6.1. сторони погодили, що покупець здійснює 80% оплати за товар в українських гривнях шляхом банківського переведення на розрахунковий рахунок постачальника протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання повного пакету наступних документів з коректними даними, що мають бути заздалегідь перевірені постачальником, на наступні електронні адреси: kiev-tradeluSicrеntz-GM.com: kic-lozisticaSierentz.GM.com; kiev-taс@Sierentz-GM.com:

a) рахунка на оплату;

б) копії залізничних накладних (на вимогу покупця);

в) лист про відвантаження відповідно до п. 5.7.а), адресований покупцю та оформлений на фірмовому бланку підприємства - постачальника за підписом керівника та печаткою;

г) документи, зазначені в переліку п.9.6;

д) отримання постачальником підтвердження прийнятності сільськогосподарського підприємства товаровиробника, відповідно до п. 5.16, п. 5.17. цього договору.

Податкову накладну постачальник зобов`язується надати покупцеві в електронному вигляді, належним чином оформлену у відповідності до правил, які встановлені п. 201.1 Податкового Кодексу України, зокрема із обов`язковим зазначенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД, та зареєстровану в єдиному реєстрі податкових накладних через систему електронного документообігу в момент першої події протягом 1 (одного) робочого дня з дати першої події.

Відповідно до п. 6-1.1. договору покупець здійснює 80% оплати за товар в українських гривнях шляхом банківського переведення на розрахунковий рахунок постачальника протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту надання копій всіх наступних документів на наступна електронні адреси: : : :

а) рахунка на оплату;

б) видаткову накладну на кожну партію вивантаженого (прийнятого) товару, дата видачі якої повинна відповідати даті вивантаження відповідної партії товару;

в) письмового повідомлення від одержувача про результати переваження товару, не пізніше 24 годин після розвантаження товару та підтвердження наявності документів, зазначених в п. 5.3.

г) документи, зазначені в переліку п.9.6.

д) отримання постачальником підтвердження прийнятності сільськогосподарського підприємства товаровиробника відповідно до п. 5-1.9, п. 5-1.10 цього договору.

Кінцева оплата за поставлений товар здійснюється покупцем шляхом банківського переведення на розрахунковий рахунок постачальника протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту надання наступних документів: рахунок на оплату; податкової накладної, належним чином оформленої у відповідності до правил, які встановлені п.201.1 Податкового Кодексу України, зокрема із обов`язковим зазначенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних через систему електронного документообігу в момент першої події (отримання коштів або переоформлення/відвантаження товару) протягом 1 (одного) робочого дня з дати першої події.

У пунктах 7.3. та 7.4. визначено, що за несвоєчасну поставку та недопоставку товару за цим договором постачальник зобов`язується сплатити покупцеві неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення від суми непоставленого товару за кожний день прострочення. Прострочення поставки понад 7 (сім) календарних днів вважаться непостачанням товару, в такому випадку застосовуються санкції п.7.4. За непостачання або непостачання товару за дійсним договором постачальник зобов`язується сплатити за несвоєчасну поставку або недопоставку товару за цим договором постачальник зобов`язується сплатити покупцеві штраф у розмірі 30% від суми непоставленого товару.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання належним чином обома сторонами, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 9.1. договору).

Факт укладання договору № Р-611-SGU2020 від 02.07.2020 та виникнення між вказаними особами господарських зобов`язань, позивач обґрунтовує тим, що скан-копія договору поставки з підписом та печаткою направлена з поштового акаунту компанії відповідача шляхом електронного листування. На підтвердження зазначених обставин позивач надав скріншоти екрану електронної пошти позивача.

З наданих позивачем видаткових накладних №37 від 12.07.2020, №38 від 13.07.2020, №39 від 14.07.2020, №40 від 14.07.2020 вбачається, що відповідачем було поставлено товар -ячмінь, врожаю 2020 року у загальній кількості 113,78 тон на загальну суму 614 412,00 грн.

30.07.2020 позивачем частково сплачено за поставлений відповідачем товар у розмірі 491 529,60 грн. що підтверджується платіжними дорученнями №165 від 30.07.2020, №166 віл 30.07.2020, №167 від 30.07.2020, №168 від 30.07.2020.

18.08.2020 позивачем направлено на адресу відповідача претензію про оплату штрафу у розмірі 6 295 676,40 грн. та неустойку у розмірі 126 693,17 грн. за прострочення поставки товару. На підтвердження направлення претензії позивач надав копію поштової квитанції від 18.08.2020 №441 та чек від 18.08.2020 про оплату поштових послуг.

Позивач в обґрунтування заявленого позову, посилається на те, що відповідачем не було виконано в повному обсязі свої зобов`язання за договором та не поставлено товар у кількості 3 886,22 метричних тон ячменю 3-го класу, урожаю 2019 та/або 2020 року. Вартість не поставленого товару становить 20 985 588,00 грн.

У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань в частині поставки товару у повному обсязі, позивачем нараховані штраф у розмірі 6 295 676,40 грн. та неустойку у розмірі 674 291,02 грн. за прострочення поставки.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача збитків завданих неналежним виконанням договору поставки (упущену вигоду) у розмірі 777 244,00 грн.

В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилається на те, що вимушений був здійснити закупку аналогічного товару. Різниця між ринковою ціною, за яку позивач був вимушений придбавати такий самий об`єм пшениці починаючи з 10 серпня 2020 року та ціною обумовленою невиконаним відповідачем договором є упущеною вигодою позивача. Позивач зазначає, що втратив 5600,00- 5400,00 = 200,00 грн. на кожній непоставленій тонні, що разом становить 200,00 грн.* 3 886,22 мт = 777 244,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що у відповідності до укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРХІМ" договором поставки № Р-611-SGU2020 від 02.07.2020, відповідач зобов`язався поставити позивачу товар у кількості 4000 (чотири тисяч) метричних тони +- 3%. Однак, за доводами позивача відповідачем не було виконано в повному обсязі свої зобов`язання за договором, у зв`язку із чим позивачем нараховані штраф у розмірі 6 295 676,40 грн. та неустойку у розмірі 674 291,02 грн. за прострочення поставки на підставі пунктів 7.3. та 7.4. договору №Р-611-SGU2020 від 02.07.2020.

В підтвердження порушення зобов`язань відповідачем, позивачем надано суду копії договору № Р-611-SGU2020 від 02.07.2020, видаткових накладних №37 від 12.07.2020, №38 від 13.07.2020, №39 від 14.07.2020, №40 від 14.07.2020, копії платіжних доручень №165 від 30.07.2020, №166 віл 30.07.2020, №167 від 30.07.2020, №168 від 30.07.2020 про часткову оплату поставленого товару.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог посилається на те, що договір №Р-611-SGU2020 від 02.07.2020 в редакції наданої позивачем між Товариством з обмеженою відповідальністю "СІЕРАНС ГЛОБАЛ МЕРЧАНТС УКРАЇНА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРХІМ" не укладався. Відповідач зазначає, що поставка товару була здійснена під час ведення переговорів між сторонами щодо умов договору. Окрім того, відповідач вказав, що офіційна електронна адреса відповідача відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами. (ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Позивачем оригіналу договору № Р-611-SGU2020 від 02.07.2020 підписаного та скріпленого печатками обох сторін не надано.

На підтвердження факту укладення договору між сторонами позивач надав до матеріалів справи скріншоти екрану електронної пошти позивача з зображенням електронного листування.

За клопотанням позивача у судовому засіданні, 16.03.2021, за присутності представників позивача та відповідача, судом проводився огляд електронної пошти ТОВ "СІЕРАНС ГЛОБАЛ МЕРЧАНТС УКРАЇНА" зокрема, оглянуто зміст електронного листування та їх вкладення, та встановлено направлення з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 договору поставки.

При огляді електронної пошти у судовому засіданні представником відповідача заперечувалось, що вказана електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 - є офіційною електронною адресою ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРХІМ".

Відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за ідентифікаційним кодом юридичної особи - 39716581, відсутня офіційна електронна адреса ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРХІМ".

Отже, електронна адреса відправника не є офіційною електронною адресою ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРХІМ", а тому ідентифікувати особу відправника електронного листа з примірником договору № Р-611-SGU2020 від 02.07.2020 є неможливим.

Суд звертає увагу, що у договорі № Р-611-SGU2020 від 02.07.2020 вказано про електронну адресу постачальника - ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто інші електронну адресу, з якої направлялась скан копія спірного договору на електронну адресу відповідача.

Разом з тим, суд зазначає, що надані позивачем скріншоти електронного листування не є належним доказом укладення між сторонами договору та вчиненням сторонами дій, спрямованих на виникнення та виконання зобов`язань за цим договором, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина 3 статті 207 ЦК).

На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги". Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

За змістом ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» передбачено, що електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

З огляду на зазначені вище положення, суд відзначає, що електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, повинен відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», зокрема підписаний електронним цифровим підписом та відправлений з офіційної електронної адреси.

Відповідно до статей 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що надана позивачем копія договору № Р-611-SGU2020 від 02.07.2020 не містить електронного цифрового підпису, як це передбачено чинним законодавством, а отже не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ по справі.

Окрім того, відповідач заперечує проти підписання договору №Р-611-SGU2020 від 02.07.2020 у редакції наданій позивачем.

Як вбачається з умов п. 9.2. та 9.3. договору, будь-які доповнення й зміни до цього договору повинні бути оформлені письмово у вигляді угод (додатків) до цього договору, підписаних уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками. Належним чином оформлені додаткові угоди (додатки) до цього договору є його невід`ємною частиною. Цей договір складений у двох примірниках, українською мовою. Всі примірники мають рівну юридичну чинність. Договір може бути підписаний з використанням факсимільного підпису. Копія договору, підписана по факсу має силу оригіналу до моменту отримання оригінального примірника сторонами.

Частинами 2, 4 статті 91 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Таким чином, посилання позивача, що копія договору підписана та передана засобами зв`язку мають силу оригіналу, жодним чином не звільняє сторін від обов`язку належного підпису документа у відповідності до законодавства, а також підписати оригінал договору у письмовій формі з скріплення печаток обох сторін. Суд відзначає, що відсутність будь-яких доказів того, що копія договору створювалась у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою, який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Отже, за відсутністю таких доказів не можливо ідентифікувати особу, а зміст договору не захищений від внесення до нього правок.

Разом з тим, суд звертає увагу, що значною підставою для визнання наданої позивачем копії договору як не належним та не допустимим доказом є заперечення відповідача щодо укладення договору у наданій редакції позивача.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Заперечуючи проти підписання договору відповідач стверджує, що сторонами було досягнуто попередньої домовленості щодо істотних умов договору в частині поставки товару, щодо штрафних санкцій між сторонами домовленостей не досягнуто та відповідач підтверджує факт часткової поставки товару на суму 614 420,00 грн. згідно з видатковими накладними №37 від 12.07.2020, №38 від 13.07.2020, №39 від 14.07.2020, №40 від 14.07.2020, за яку позивач частково сплатив кошти у розмірі 491 529,60 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, у зв`язку із чим відповідач направив позивачу вимогу №30/11-20 від 30.11.2020 про оплату боргу у сумі 122 882,40 грн.

Зі змісту видаткових накладних №37 від 12.07.2020, №38 від 13.07.2020, №39 від 14.07.2020, №40 від 14.07.2020 вбачається посилання на договір № Р-611-SGU2020 від 02.07.2020.

Однак, із наявних у справі доказів не вбачається можливим встановити, що видаткові накладні №37 від 12.07.2020, №38 від 13.07.2020, №39 від 14.07.2020, №40 від 14.07.2020 та поставка відповідачем товару відбувались на підставі договору №Р-611-SGU2020 від 02.07.2020, у редакції яка надана позивачем та не є підтвердженням його укладання і виконання.

Щодо наданої позивачем у матеріали справи заяви свідка ОСОБА_1 судом враховано наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано нотаріально посвідчену заяву свідка ОСОБА_1 , який працює менеджером з оптової торгівлі у ТОВ "СІЕРАНС ГЛОБАЛ МЕРЧАНТС УКРАЇНА". У заяві свідок ОСОБА_1 зазначив, що в рамках його повноважень було проведено переговори з комерційним директором ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРХІМ" Волошиним Володимиром щодо укладення договору поставки на 4000 метричних тон ячменю 3-го класу, урожаю 2019 та/або 2020 року у період з 02.07.2020 по 31.07.2020 та в результаті переговорів позивач та відповідач 02.07.2020 підписали договір поставки № Р-611-SGU2020 шляхом електронного листування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 73 ГПК України).

Відповідно до ст. 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків. Сторони, треті особи та їх представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Показання свідка, що ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, не беруться судом до уваги.

Оцінивши наведені у заяві свідка ОСОБА_1 обставини, заява свідка не приймається судом як належний доказ по справі, оскільки позивачем не надано до матеріалів справи доказів того, що ОСОБА_1 є працівником на посаді менеджера ТОВ "СІЕРАНС ГЛОБАЛ МЕРЧАНТС УКРАЇНА" та уповноважений від імені позивача здійснювати переговори щодо укладення договорів.

З огляду на викладене, позивачем не надано належних доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, а наведені позивачем доводи спростовуються матеріалами справи, а тому матеріалами справи не доведено, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі договору №Р-611-SGU2020 від 02.07.2020 саме у редакції наданій позивачем.

Враховуючи викладене та встановлені вище обставини, суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджено про погодження між сторонами умов щодо нарахування неустойки та штрафу за не своєчасну та недопоставку товару.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Отже, умови договору, на які посилається позивач, зокрема пункти 7.3. та 7.4. договору, як на підставу своїх вимог, виключає можливість нарахування неустойки та штрафу з огляду на відхилення судом копії договору як належного та допустимого доказу.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Наведена норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи вище наведене, у сукупності оцінивши надані сторонами докази, оскільки договір №Р-611-SGU2020 від 02.07.2020 не підписаний електронними підписами сторін, позивачем не надано суду оригіналу договору, суд прийшов до висновку, що позивачем належними та допустимими засобами доказування не було доведено факту виникнення між сторонами господарських правовідносин шляхом укладення та прийняття до виконання договору №Р-611-SGU2020 від 02.07.2020 у редакції наданій позивачем, а також не надано доказів, які свідчили б про порушення його законних прав та інтересів відповідачем.

Щодо вимоги позивача про стягнення збитків, які завдані не виконанням договору поставки (упущеної вигоди) у розмірі 777 244,00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України визначено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків, штрафні та оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України, передбачено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Суд зазначає, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

У вирішенні вказаного спору, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, яка заподіяна.

Однак, як зазначено судом вище позивачем не доведено факту виникнення зобов`язань за договором №Р-611-SGU2020 від 02.07.2020 у редакції позивача, а матеріали справи не містять достатніх доказів в підтвердження протиправної поведінки відповідача внаслідок якої позивачу заподіяно шкоду в сумі 777 244,00 грн.

Фактичні дані, з яких би вбачалось заподіяння позивачу збитків у розмірі 777 244,00 грн., наявність протиправної поведінки (дій чи бездіяльності) відповідача, а також наявності причинного зв`язку між такою поведінкою та заподіянням шкоди, в матеріалах справи відсутні, а тому підстави для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування збитків також відсутні.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Підсумовуючи вищенаведене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, обставини на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕРАНС ГЛОБАЛ МЕРЧАНТС УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРХІМ" про стягнення 7 747 211, 42 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Щодо заяви позивача про покладення з позивача витрати на професійну правничу допомогу, то суд зазначає, що відповідно до ст. 129 ГПК України у разі відмови в позові, судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Щодо вимог відповідача про стягнення з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

За приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2017 між Адвокатським об`єднанням «НЕССА ГРУП» та ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРХІМ" укладено договір про надання правової допомоги №10.

В підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано договір про надання правової допомоги №10, додаткової угоди №5 від 23.11.2020 до договору про надання правової допомоги №10, рахунок на оплату №136 на суму 10 000,00 грн, платіжне доручення №755 від 09.12.2020 про оплату коштів у розмірі 10 000,00 грн за надання правової допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг з представництва інтересів в Господарському суду м. Києва по справі №910/17491/20 від 22.03.2021, ордер серії АІ №1071794 від 01.12.2020, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №1096/10 від 19.10.2018.

В пункті 2 акт приймання-передачі наданих послуг від 22.03.2021 визначено, що вартість послуг виконавця за цим актом складає 10 000,00 грн.

Дослідивши подані документи, судом встановлено, що матеріалами справи підтверджується факт надання адвокатом Силаковим М.А. послуг, наведених у поданому акті приймання-передачі наданих послуг по справі №910/17491/20.

Дослідивши подані відповідачем докази, суд прийшов до висновку, що відповідачем належними та достатніми доказами доведено понесені ним витрати на правову допомогу та витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги у сумі 10 000,00 грн.

Позивачем клопотання щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не надано.

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у даному випадку - витрати на правничу допомогу), у разі відмови в позові покладаються на позивача.

З урахуванням наведеного, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, суд покладає витрати на правову допомогу у сумі 10 000,00 грн на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕРАНС ГЛОБАЛ МЕРЧАНТС УКРАЇНА" (01010, місто Київ, ВУЛИЦЯ МОСКОВСЬКА, БЦ "СЕНАТОР", будинок 32/2, 15Й ПОВЕРХ, ідентифікаційний код 41649076) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "УКРХІМ" (02002, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄВГЕНА СВЕРСТЮКА, будинок 2-А, офіс 800, ідентифікаційний код 39716581) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 09.04.2021.

Суддя О.В. Гулевець