ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" березня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2659/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Пелехатій А.О.

за участю представників:

від позивача: Сегал Є.А. (на підставі довіреності);

від відповідача: Гербей А.А. (на підставі ордеру);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „ЦУКОРАГРОПРОМ" (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд.58);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕСТМА" (67701, м. Білгород-Дністровський, вул. Маяковського, 15/2)

про стягнення 196 711, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 14.09.2020 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „ЦУКОРАГРОПРОМ" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою вх. ГСОО №2753/20 до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕСТМА", в якій просить суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 196 711, 00 грн, а також судовий збір у розмірі 2 950, 66 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків відповідно до договору відповідального зберігання №1608-2017-3 від 16.08.2017 року, а саме неповернення майна із зберігання у кількості 17,180 т, у зв`язку з чим позивач вважає, що йому вказаними діями було завдано збитки у розмірі 196 711, 00 грн.

Ухвалою суду від 21.09.2020 року за даним позовом відкрито провадження у справі №916/2659/20 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін із призначенням судового засідання для розгляду справи по суті на 19.10.2020 року о 10:00 год.

19.10.2020 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕСТМА" надійшло клопотання (вх.№ГСОО 27702/20), відповідно до якого відповідач просить суд відкласти розгляд справи, оскільки він не мав достатнього часу для збирання всіх необхідних та належних доказів для правильного розгляду справи.

У судовому засіданні від 19.10.2020 року, за результатом розгляду клопотання ТОВ «ЕСТМА» про відкладення розгляду справи, судом було визнано причини неявки представника відповідача в судове засідання неповажними, у зв`язку з чим протокольною ухвалою у задоволенні вищезазначеного клопотання було відмовлено.

При цьому, у судовому засіданні від 19.10.2020 року, оскільки, спір по справі №916/2659/20 розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом було оголошено перерву до 16.11.2020 року о 12:30 год.

16.11.2020 року до суду від ТОВ «ЕСТМА» надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ГСОО 30703/20), відповідно до якого він зазначає, що заявлені позивачем позовні вимоги визнає частково, а саме в частині неповернутого майна у кількості 3, 14 т., що дорівнює грошовому еквіваленту фактичної вартості майна у розмірі 24 178 грн. В обґрунтування зазначеного, відповідач повідомляє, що у період з 07.12.2017 року по 11.10.2018 року він повернув поклажодавцю майно у розмірі 7368, 870 т., при цьому у відповідності до акту приймання-передачі, 31.10.2018 року ним було повернуто ще 7, 020 т. Крім того, на данний час у відповідача зберігається майно поклажедавця в кількості 7, 020 т. Отже, у підсумку, за підрахунком відповідача, його заборгованість становить 3, 14 т. майна.

Також, як стверджує відповідач, договір відповідального зберігання не визначає можливість компенсації втраченого або пошкодженого майна за ринковою ціною, фактична вартість майна визначена в додатках до договору №1608-2017-3, а саме в актах прймання-передачі на відповідальне зберігання.

16.11.2020 року до суду від ТОВ «ЕСТМА» надійшла заява (вх.№ГСОО 30704/20) про долучення до матеріалів справи доказів, а саме відповідь на вимогу про відшкодування збитків у розмірі 188 980 грн (вих.№1127 від 27.11.2018 року), вимогу про негайне звільнення території зберігача (вих.№1126 від 26.11.2018 року), акт обстеження складського приміщення від 31.10.2018 року.

16.11.2020 року до суду від ТОВ «ЕСТМА» надійшло клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (вх.ГСОО №30707/20), в якому просив суд здійснити перехід зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи №916/2659/20 за правилами загального позовного провадження для можливості відповідачу в повній мірі реалізувати свої права, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року судом було призначено справу №916/2659/20 до розгляду за правилами загального позовного провадженння, замінивши засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням; підготовче засідання у справі №916/2659/20 призначено на 09.12.2020 року.

03.12.2020 року до суду від ТОВ „ЦУКОРАГРОПРОМ" надійшла відповідь на відзив (вх.№ГСОО 32385/20), в якому позивач зазначив, що надані відповідачем копії документів є незасвідченими належним чином, зокрема, не містять назви посади, дати засвідчення копій, а отже не можуть бути належними та допустимими доказами в розумінні ст.76-77 ГПК України. Крім того, позивач не погоджується з доводами відповідача, зокрема, посилається на акт про повернення майна, в якому відповідач визнав нестачу майна у розмірі 17, 180 т. При цьому, позивач повідомляє, що надіслання відповідачем відповіді на вимогу не підтверджено належними та допустимими доказами, адже трекінг поштового направлення не зареєстрований в системі. Також, позивач зазначає, що не отримував вимогу про негайне звільнення території зберігача вих.№1126 від 26.11.2018 року, на яку посилаєтся відповідач. Більш того, позивач стверджує, шо на посаді «завідувача складу регіональних складів готової продукції» ТОВ «ЦУКОРАГРОПРОМ» працював ОСОБА_1 , який згідно Наказу № 111-к/тр від 30.10.2018 р. звільнений за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП - 31.10.2018 року. Позивач не надавав повноважень ОСОБА_1 на підписання будь-яких документів від імені Позивача, зокрема, враховуючи факт його звільнення у цей день. Відповідачем не додано до Акту обстеження документів, що підтверджують повноваження на підписання Акту обстеження представником Позивача. Акт обстеження містить посаду та прізвище представника ТОВ «ЦУКОРАГРОПРОМ», які насправді не існували. При цьому, на думку позивача, підпис ОСОБА_1 в Акті обстеження, наказі №111-к/тр від 30.10.2018 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 та Заяві про звільнення ОСОБА_1 від 29.10.2018 року суттєво відрізняються.

09.12.2020 року до суду від ТОВ «ЕСТМА» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.ГСОО№32980/20) у зв`язку з запізним отриманням відповіді позивача на відзив та не достатнім часом для підготування заперечення.

У судовому засіданні від 09.12.2020 року судом було оголошено протокольну ухвалу, якою задоволено клопотання відповідача та відкладено підготовче засідання на 11.01.2021 року.

28.12.2020 року від ТОВ «ЕСТМА» надійшли письмові заперечення (вх.№ГСОО 34640/20), відповідно до яких відповідач повідомляє, що звільнення комірника ОСОБА_1 в день підписання Акту обстеження території № 1 від 31.10.2018 року контрольного обстеження за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортовська, 4 на предмет залишку майна ТОВ «ЦУКОРАГРОПРОМ» ніяким чином не доводить того, що ОСОБА_1 не мав повноважень його підписувати, оскільки днем звільнення вважається останній день роботи. Крім того, припущення позивача про різні підписи ОСОБА_1 на документах не підтверджується належними доказами. Так відповідач вважає, що ТОВ «ЕСТМА», не зобов`язаний надавати жодних доказів, які б підтвердили повноваження комірника ТОВ «ЦУКОРАГРОПРОМ» ОСОБА_1 , який безпосередньо являється представником саме ТОВ «ЦУКОРАГРОПРОМ» та в день звільнення з посади, а саме 31.10.2018 року, фактично ще працював у ТОВ «ЦУКОРАГРОПРОМ» та мав повноваження на підписання вищевказаного Акту. Також, представником відповідача були додані належним чином засвідчені докази, які подавались до відзивву на позов.

11.01.2021 року до суду від ТОВ «ЕСТМА» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№ГСОО 337/21) у зв`язку з продовженням дії карантину на території України через поширення короновірусом.

11.01.2021 року до суду від ТОВ «ЦУКОРАГРОПРОМ» надійшло клопотання (вх.№ГСОО 450/21), відповідно до якого позивач просив суд відкласти підготовче засідання у зв`язку із залученням до участі у справі нового представника позивача та зайнятістю його в іншому судовому процесі.

У судовому засіданні від 11.01.2021 року було оголошено протокольну ухвалу, якою було продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Також, ухвалою суду від 11.01.2021 року було відкладено підготовче засідання на 27.01.2021 року.

22.01.2021 року до суду від ТОВ «ЦУКОРАГРОПРОМ» надійшло клопотання (вх.№ГСОО 1966/21) про долучення до матеріалів справи доказів повноваження нового представника позивача.

27.01.2021 року до суду від ТОВ «ЕСТМА» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№ГСОО 2366/21) у зв`язку з продовженням дії карантину на території України через поширення короновірусом.

У судовому засіданні від 16.01.2021 року судом було оголошено протокольну ухвалу, якою було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 12.02.2021 року.

У судовому засіданні від 12.02.2021 року судом було оголошено перерву до 15.03.2021 року.

У судовому засіданні від 15.03.2021 року надав викладену письмово промову в судових дебатах (вх.№ГСОО 6759/21), в яких представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

У судовому засіданні від 15.03.2021 року представник відповідача визнає позовні вимоги в частині відшкодування 3,14 т. цукру, в іншій частині заперечує щодо задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 15.03.2021 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 25.03.2021 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 936 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Як встановлено під час розгляду справи, 16.08.2017 року між ТОВ „ЕСТМА" (надалі - зберігач) та ТОВ " ЦУКОРАГРОПРОМ" (надалі - поклажодавець) було укладено договір відповідального зберігання № 1608-2017-3 (надалі - Договір), за умовами п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, за актом приймання-передачі майна на зберігання, який є невід`ємною частиною цього Договору, поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання цукор фасований у мішки по 50 кг в кількості 15 000 тонн (надалі іменується - "майно"), загальною вартістю - згідно актів приймання-передачі Майна на зберігання.

Відповідно до п. 1.2 Договору, прийняття майна на зберігання та видача його поклажодавщо, посвідчується актом приймання-передачі, який зберігач підписує та передає поклажодавцеві.

Положеннями п.1.4 Договору передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зберігач зобов`язується повернути прийняте на зберігання майно поклажодавщо у схоронності.

За умовами п. 2.2 Договору, зберігач приймає майно на зберігання в кількості та якості, що вказана в акті приймання-передачі майна на зберігання та інших супровідних документах.

Умовами п. 3.1 Договору визначено, що поклажодавець передає зберігачу майно, зазначене в п.1.1. цього Договору, в місці вказаному в п. 3.3 цього Договору, відповідно до акту приймання-передачі майна на зберігання.

Відповідно до п. 3.2.2 Договору, закінчення зберігання: з дати підписання сторонами акту приймання-передачі майна зі збереження. Зберігач зобов`язується зберігати майно поклажодавця протягом строку дії цього Договору, та повернути майно поклажодавцю за першою вимогою останнього.

Згідно п.п. 5.1.1 - 5.1.3 Договору, зберігач зобов`язаний, зокрема зберігати майно протягом строку зазначеному в п. 3.2 цього Договору, а після закінчення строку зберігання повернути поклажодавцю те саме майно (для індивідуально-визначених речей) або рівну кількість майна того самого роду і якості (для речей, визначених родовими ознаками). Майно повинно бути повернене в тому самому стані, у якому воно було прийняте на зберігання, з урахуванням змін його природних властивостей; вживати всіх необхідних заходів (протипожежних, санітарних, охоронних і т.п.), предбачених цим Договором та актами чинного законодавства України, для забезпечення охоронності майна протягом строку зберігання; нести відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження майна поклажодавця, переданого на зберігання (у тому числі пошкодження первинної упаковки), у відповідності із цим Договором та чинним в Україні законодавством з моменту одержання майна від поклажодавця та до моменту його повернення поклажодавцеві.

У відповідності до п.п. 6.1.2., п.6.1.4 Договору, поклажодавець зобов`язаний забрати у зберігача майно після закінчення строку його зберігання, вказаного в. п.3.2.2 цього Договору, в місці його здавання, якщо інше додатково не узгоджено сторонами; після закінчення строку зберігання майна, разом із зберігачем провести його огляд. Передача Майна від зберігача поклажодавцю підтверджується актом приймання- передачі майна зі збереження та посвідчується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Заява про нестачу або пошкодження майна внаслідок його неналежного зберігання має бути зроблена поклажодавцем у письмовій формі при одержанні Майна, а щодо нестачі та пошкодження, які не могли бути виявлені при звичайному способі приймання майна, - протягом 5 календарних днів з дати його одержання. У разі відсутності такої заяви поклажодавця, вважається, що майно було поверненую зберігачем, відповідно до умов цього Договору. У разі виникнення потреби щодо проведення незалежної експертизи в ході виявлення факту погіршення якості майна усі витрати за послуги експертизи проводяться за рахунок сторони, що ініціювала перевірку.

За умовами п. 7.2 Договору, зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність майна з моменту прийняття майна на зберігання і до моменту його повернення поклажодавцеві. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження майна, яке передане на зберігання, або його частини, зберігач повинен за свій рахунок повернути поклажодавцеві рівну кількість аналогічного майна в належному стані або відшкодувати завдані збитки.

При цьому, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) майна або його пошкодженням відшкодовуються зберігачем у розмірі вартості майна. (п.7.2.1 Договору).

Положеннями п. 9.1 Договору встановлено, що цей Договір вважається укладеним і набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін і діє до « 1» березня 2018 р., а в частині виконання грошових зобов`язань - до повного їх виконання

Надалі, сторонами були внесені зміни до Договору, зокрема додатковими угодами №1 від 26.02.2017 року, №2 від 30.04.2018 року, №3 від 15.06.2018 року, №4 від 30.08.2018 року, №5 від 29.09.2018 року, №6 від 11.10.2018 року було продовжено дію Договору до 01.05.2018 року, 01.07.2018 року,31.08.2018 року, 30.09.2018 року, 12.10.2018 року, 31.10.2018 року відповідно, а в частині виконання грошових зобов`язань - до повного їх виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту №1 приймання-передачі (повернення) до Договору від 31.10.2018 року (а.с.25-29), що підписано сторонами без будь-яких зауважень, в період дії договору, а саме 16.08.2018 року - 31.10.2018 року поклажодавець передав, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання майно у кількості 7 386, 050 т., а повернув 7 368, 870 т.

У п.3 даного акту, сторонами визначено, що станом на 31.10.2018 року зберігачем не повернуто з відповідального зберігання майно у розмірі 17, 180 т.

У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до відповідача із заявою (а.с.30), яка була вручена останньому 31.10.2018 року, про що свідчить особистий підпис директора ТОВ «ЕСТМА» - Іноземцева Є.В., в якій його було повідомлено про виявлену нестачу цукру у кількості 17, 180 т, загальною вартістю 188 980 грн. та про необхідність відшкодувати завдані збитки на зазначену суму.

Відповідно до цінової довідки Торгово-промислової палати України № 2516/08.1-7.3 від 11.09.2020 р. встановлено, що середній рівень оптових цін на цукор-пісок на ринку м. Одеси станом на 10.09.2020 р. складає 11 450,00 грн./т з пдв.

Враховуючи наведене, як зазначає позивач, розмір збитків, що був завданий йому відповідачем у зв`язку з нестачею майна (цукру) у розмірі 17, 180 т. становить 196 711 грн.

Водночас, в матеріалах справи наявний акт від 31.10.2018 року Контрольного обстеження складського приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 4 на предмет залишку майна ТОВ «ЦУКОРАГРОПРОМ», відповідно до якого комісією у складі Директора ТОВ «ЕСТМА» Є.В.Іноземцева та представника ТОВ «ЦУКОРАГРОПРОМ» комірника Кізіль Ю.М. в ході контрольного огляду складського приміщення, що знаходиться за адресою:м. Одеса, вул. Аеропортівська, 4 було встановлено, що на території складу знаходяться залишки майна ТОВ «ЦУКОРАГРОПРОМ», які не були внесені до акту приймання-передачі від 31.10.2018 року. Також, зазначено, що загальна вага рештків майна поклажодавця складає 7,020 тон, розфасована у мішки для подальшого повернення поклжодавцю в особі ТОВ «ЦУКОРАГРОПРОМ». Даний акт складено після підписання акту приймання-передачі майна від 31.10.2018 року, цукор вагою 7,020 тон підлгає поверенню поклажодавцю в проміжок часу дії додаткової угоди №6 від 11.10.2018 року з усіма змінами та доповненнями до основного Договору відповідального зберігання від 16.08.2017 року №1608-2017-3.

12.11.2018 року позивачем була направлена відповідачу вимога про відшкодування завданих нестачою цукру у кількості 17,180 т. збитків в розмірі 188 980 грн., яка була отримана ним 19.11.2018 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням (а.с.37).

26.11.2018 року у зв`язку із закінченням сроку договору та строку зберігання майна, відповідач звернувся до позивача з вимогою (вих.№1126) про негайне звільнення складських приміщень ТОВ «ЕСТМА» за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 4 від майна поклажодавця, а саме цукор фасований у мішках загальною вагою 7, 020 т.

У відповідь на вимогу, в матеріалах справи наявний лист відповідача (вих.№1127 від 27.11.2018 року), в якому останній повідомляє, що станом на 11.10.2018 року поклажодавцю повернуто 7368, 870 т майна, станом на 31.10.2018 року поклажодавцю було повернуто 7, 020 т майна, а також станом з 31.10.2018 року по даний час на території зберігача, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 4 зберігається залишок майна у розмірі 7, 020 т. майна. Таким чином, за підрахунком відповідача, його заборгованість як зберігача становить 3, 14 т. При цьому відповідач вважає, що вартість втраченого майна слід визначати виходячи з фактичної вартості товару, визначеної в додатках до договору.

Згідно з положеннями ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 949 Цивільного кодексу України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Зберігач зобов`язаний передати плоди та доходи, які були ним одержані від речі. Тотожність речі, яка була прийнята на зберігання, і речі, яка була повернута поклажодавцеві, може підтверджуватися свідченням свідків.

Наведене кореспондується з умовами п. 5.1.1 Договору, зберігач зобов`язаний, зокрема зберігати майно протягом строку зазначеному в п. 3.2 цього Договору, а після закінчення строку зберігання повернути поклажодавцю те саме майно (для індивідуально-визначених речей) або рівну кількість майна того самого роду і якості (для речей, визначених родовими ознаками). Майно повинно бути повернене в тому самому стані, у якому воно було прийняте на зберігання, з урахуванням змін його природних властивостей.

Отже, згідно наведених норм у відповідача наявний обов`язок повернути позивачу майно в такій же кількості, в якій було ним прийнято на зберігання.

Відповідно до частини 1 статті 942 Цивільного кодексу України, зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, згідно акту №1 приймання-передачі (повернення) до Договору від 31.10.2018 року (а.с.25-29), в період дії договору, а саме 16.08.2018 року - 31.10.2018 року поклажодавець передав, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання майно у кількості 7 386, 050 т., а повернуто 7 368, 870 т. Також зазначено, що на дату підписання даного акту зберігач повертає майно у розмірі 7,020 т.

Разом з тим, в даному акті сторонами узгоджено, що залишок становить 17, 180 т та, що станом на 31.10.2018 року зберігачем не повернуто з відповідального зберігання майно у розмірі 17, 180 т. Даний акт підписано сторонами без будь-яких зауважень, з огляду на що суд критично відноситься до аргументів відповідача, що у зв`язку з тим, що 31.10.2018 року ним було повернуто додатково 7,020 т, залишок становив 10, 16 т, адже наведене спростовується даними, що відображені у підписаному сторонами акті №1 приймання-передачі (повернення).

Крім того, як було вище зазначено, в акті №1 контрольного обстеження складського приміщення від 31.10.2018 року, сторонами було встановлено, що на території відповідача знаходяться залишки майна ТОВ «ЦУКОРАГРОПРОМ» в розмірі 7, 020 тон, які не були внесені до акту приймання-передачі від 31.10.2018 року. При цьому, як зазначав відповідач у відзиві на позовну заяву, даний залишок зберігається на його території і по даний час.

Так, суд не погоджується з посиланням позивача, щодо відсутності повноважень комірника ОСОБА_1 на підпис акту обстеження з огляду на його звільнення саме в цей день, оскільки відповідно до ст. 2411 КЗпП строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Так, положеннями п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58, визначено, що днем звільнення є останній день роботи. Тобто фактично, на момент підписання акту обстеження, а саме 31.10.2018 року комірник ОСОБА_1 був працівником ТОВ «ЦУКОРАГРОПРОМ», більш того, його підпис було скріплено печаткою позивача, справжність якої позивачем не оспорюється, отже, з урахуванням не доведення позивачем зворотнього суд вважає акт №1 від 31.10.2018 року належним доказом, підтверджуючим загальну вагу залишку на складі відповідача у кількості 7,020 т.

Відповідно до п.6.1.2 Договору, поклажодавець зобов`язаний забрати у зберігача майно після закінчення строку його зберігання, вказаного в п.3.2.2 Договору, в місці його здавання, якщо інше додатково не узгоджено. Аналогічні положенння визначені у ст. 948 Цивільного кодексу України.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач звертався до позивача з вимогою звільнити складські приміщення ТОВ «ЕСТМА» за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 4 від майна поклажодавця, а саме цукру фасованого у мішки загальною вагою 7, 020 т.

Однак, станом на даний час, позивач не виконує свій обов`язок забрати у зберігача належне йому майно. Більш того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування тверджень відповідача щодо наявності на його складі залишку майна у кількості 7,020 тон.

З приводу доводів позивача, що він не отримував від ТОВ «ЕСТМА» відповідь на вимогу про відшкодування збитків та вимогу про негайне звільнення території зберігача, суд зазначає, що в матеріалах справи, наявні докази відправлення відповідачем на адресу позивача, зазначену у договорі №1608-2017-3 відповідального зберігання від 16.08.2017 року. При цьому, відповідно до пунктів 121-124 Правил, заяви про розшук реєстрованого поштового відправлення/ поштового переказу; отримання інформації про вручення реєстрованого поштового відправлення, виплату коштів за поштовим переказом приймаються протягом шести місяців з дня прийняття їх до пересилання. Тому, інформація в електронній системі Укрпошти зберігається протягом шести місяців, з огляду на що трекінг поштового відправлення відповідача від 01.12.2018 року не відображається в системі.

З врахуванням наведених обставин, виходячи із стандарту вірогідністі доказів, а також приймаючи до уваги, що в акті №1 приймання-передачі (повернення) до Договору від 31.10.2018 року сторонами було визначено, що залишок майна становить 17, 180 тон, а в акті №1 контрольного обстеження складського приміщення від 31.10.2018 року, встановлено, що на території відповідача знаходяться залишки майна ТОВ «ЦУКОРАГРОПРОМ» в розмірі 7, 020 тон, які не були внесені до акту приймання-передачі від 31.10.2018 року, з огляду на відсутність належних доказів, що б були більш вірогідними та спростовували зазначену в актах інформацію, суд доходить висновку про обгрунтованість розміру втраченого майна у кількості 10, 16 тон.

Згідно з ч. 1 ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до п. 7.2 Договору, зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність майна з моменту прийняття майна на зберігання і до моменту його повернення поклажодавцеві. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження майна, яке передане на зберігання, або його частини, зберігач повинен за свій рахунок повернути поклажодавцеві рівну кількість аналогічного майна в належному стані або відшкодувати завдані збитки.

За змістом положень абз. 1) ч. 1 ст. 951 ЦК України та п. 7.2.1 Договору, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) речі відшкодовуються зберігачем у розмірі її вартості.

У відповідності до ч.1-2 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, їх розмір, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки з заподіяними збитками. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) зменшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Тобто, чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини особи, яка допустила порушення зобов`язання.

Відповідач не навів жодних доводів та не подавав доказів, які б підтверджували відсутність його вини у завданих позивачу збитках в розмірі нестачі майна у кількості 10, 16 тон, а тому суд вважає встановленою наявність вини як елемент складу цивільного правопорушення.

Окрім того, судом встановлено, що відповідач не виконав вимог законодавства щодо збереження переданого на зберігання зерна, що свідчить про наявність такого елемента складу цивільного правопорушення, як протиправність поведінки.

Відповідно до статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків (ч.3 ст. 225 ГК України).

Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду (ч.4 ст. 225 ГК України).

Відповідно до статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 614 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, відповідач, в порушення прийнятих на себе зобов`язань, не повернув позивачу цукор у кількості 10, 16 т., доказів зворотного матеріали справи не містять, а отже, суд доходить висновку, що ТОВ «ЕСТМА» завдано ТОВ «ЦУКОРАГРОПРОМ» реальних збитків, які полягають у втраті переданого на зберігання цукру.

Так, згідно цінової довідки Торгово-промислової палати України № 2516/08.1-7.3 від 11.09.2020 р. встановлено, що середній рівень оптових цін на цукор-пісок на ринку м. Одеси станом на 10.09.2020 р. складає 11 450,00 грн./т з пдв.

З огляду на що, з урахуванням встановленої судом фактичної недостачі цукру у кількості 10, 16 т., виходячи із середньої вартості цукру на ринку м. Одеса, визначеної на підставі довідки Торгово-промислової палати України, за підрахунком суду, розмір збитків становить 116 332 грн.

Враховуючи наведене у сукупності, суд зазначає, що з боку відповідача має місце неналежне виконання договірних зобов`язань з повернення усього обсягу переданого на зберігання цукру, тобто має місце порушення договірного зобов`язання, внаслідок чого позивачу завдано збитків у розмірі вартості підтвердженої матеріалам справи недостачі цукру.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, в порушення вимог ст.ст. 73-74 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не надано доказів, які б спростовували доводи позивача про завдання йому збитків внаслідок нестачі переданого на зберігання майна, як і доказів добровільного повернення переданого на зберігання майна у тій кількості, в якій його було передано на зберігання, або ж відшкодування його вартості.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведене та встановлення повного складу цивільного правопорушення (протиправність, збитки, причинний зв`язок, вина), суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача 116 332 грн. вартості втраченого цукру у кількості 10, 16 тон.

Крім того, суд вважає за необхідне окремо наголосити, що добросовісність у правовідносинах означає здійснення сторонами заходів, спрямованих на уникнення правопорушення. Незважаючи на те, що відповідачу завчасно та достеменно було відомо про необхідність повернення майна у кількості, в якій йому було передано не зберігання, проте він не виконав належним чином свого обов`язку щодо схоронності майна, не здійснив заходи щодо недопущення господарського правопорушення. Зазначені дії відповідача повною мірою не відповідають загальним засадам цивільного законодавства, що визначені у ст. 3 Цивільного кодексу України.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 950, 66 грн. покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених судом вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ЕСТМА" (67701, м. Білгород-Дністровський, вул. Маяковського, 15/2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ЦУКОРАГРОПРОМ" (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд.58, ) збитки у розмірі 116 332 /сто шістнадцять тисяч триста тридцять два/ грн. та 1744 /одна тисяча сімсот сорок чотири/ грн. 72 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07 квітня 2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Невінгловської Ю.М. на лікарняному з 18.03.2021 року по 06.04.2021 року.

Суддя Ю.М. Невінгловська