РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.04.2021Справа № 910/3991/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Намистюка Дениса Анатолійовича

до Головного управління Національної поліції в місті Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 6 370 428,08 грн

Представники учасників справи: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2020 року Фізична особа-підприємець Намистюк Денис Анатолійович (далі - ФОП Намистюк Д.А., позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції в місті Києві (далі - ГУ НП в місті Києві, відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 834 832,00 грн.

В обґрунтування заявлених ним позовних вимог позивач вказав, що відповідачем була допущена незаконна бездіяльність при розслідуванні кримінального провадження № 0001821, що встановлено ухвалами Оболонського районного суду міста Києва від 27.09.2016 по справі № 756/11683/16-к, від 04.12.2017 по справі № 756/14391/17. Така бездіяльність відповідача зумовила виникнення у позивача, який є самозайнятою особою - адвокатом, необхідності весь свій робочий час присвячувати захисту прав та оскарженню бездіяльності правоохоронних органів, що, відповідно, мало наслідком понесення позивачем збитків (майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди). Крім того, як вказав позивач, умисною неправомірною діяльністю відповідача позивачу була завдана також моральна шкода.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача збитки в загальному розмірі 834 832,00 грн, з яких: 154 720,00 грн - майнова шкода, 680 112,00 грн - моральна шкода.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2020 відмовлено у прийнятті вищевказаної позовної заяви.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2020 ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.03.2020 у справі № 910/3991/20 скасовано, а матеріали вказаної справи передано на розгляд суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 28.08.2020), після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі № 910/3991/20 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 29.09.2020, залучено до участі у справі Державну казначейську службу України, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (далі - третя особа).

29.09.2020 у підготовчому засіданні позивач подав клопотання про відвід судді від розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 вищевказану заяву позивача про відвід судді від розгляду справи визнано необґрунтованою, матеріали справи № 910/3991/20 та вказану заяву передано уповноваженій особі для вирішення питання щодо визнання складу суду для її розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 (суддя Мудрий С.М.) відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід судді Удалової О.Г. від розгляду справи № 910/3991/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2020 підготовче засідання у справі призначено на 03.11.2020.

03.11.2020 до суду надійшла подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача збитки в загальному розмірі 6 370 428,08 грн, з яких: 4 210 428,08 грн - майнова шкода, 2 160 000,00 грн - моральна шкода.

Крім того, позивачем були подані пояснення з детальним описанням подій, що зумовили звернення позивача до правоохоронних органів.

03.11.2020 суд відклав підготовче засідання на 24.11.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2020 викликано ГУ НП в місті Києві, як відповідача, та Державну казначейську службу України, як третю особу, в наступне підготовче засідання, призначене на 24.11.2020.

24.11.2020 у підготовчому засіданні позивач подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 17.12.2020.

02.12.2020 та 11.12.2020 до суду надійшли подані позивачем клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

17.12.2020 судом відкладено розгляд справи по суті на 24.12.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 викликано ГУ НП в місті Києві, як відповідача, Державну казначейську службу України, як третю особу, в наступне судове засідання, призначене на 24.12.2020.

24.12.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи.

У той же день до суду надійшло клопотання відповідача про врахування висновків Верховного Суду та правової позиції Касаційного господарського суду, а також розгляд справи за відсутності представника відповідача. У вказаному клопотанні відповідач навів правові позиції судів вищих інстанцій у подібних правовідносинах, а також вказав, що оскільки збитки завдані позивачу внаслідок протиправної поведінки сторонніх осіб, то підстави для стягнення таких збитків з органів державної влади відсутні. У зв`язку з цим відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

24.12.2020 суд задовольнив вищевказане клопотання позивача та відклав розгляд справи по суті на 12.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 викликано ФОП Намистюка Д.А., як позивача, ГУ НП в місті Києві, як відповідача, Державну казначейську службу України, як третю особу, в наступне судове засідання, призначене на 12.01.2021.

12.01.2021 до суду надійшло подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд задовольнив вищевказане клопотання позивача та відклав розгляд справи по суті на 02.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2021 викликано ФОП Намистюка Д.А., як позивача, ГУ НП в місті Києві, як відповідача, Державну казначейську службу України, як третю особу, в наступне судове засідання, призначене на 02.02.2021.

02.02.2020 до суду надійшло подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд задовольнив вищевказане клопотання позивача та відклав розгляд справи по суті на 16.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2021 викликано ФОП Намистюка Д.А., як позивача, ГУ НП в місті Києві, як відповідача, Державну казначейську службу України, як третю особу, в наступне судове засідання, призначене на 16.02.2021.

16.02.2021 до суду надійшло подане позивачем клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Суд відклав розгляд справи по суті на 04.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 викликано ГУ НП в місті Києві, як відповідача, Державну казначейську службу України, як третю особу, в наступне судове засідання, призначене на 04.03.2021.

04.03.2021 у судовому засіданні позивач подав клопотання про витребування доказів, у якому просив суд, у зв`язку з неповнотою відповіді Оболонського УП ГУ НГІ у м. Києві за № 183/125/51/01-2021 від 13.01.2020, наданою на адвокатський запит позивача, витребувати у відповідача інформацію про:

- кількість відкритих кримінальних проваджень за зверненнями Намистюка Д.А. та ОСОБА_1 до Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві, Оболонського УП ГУ НП у м. Києві за 2012-2020 роки,

- кількість вручених письмових підозр, складених обвинувальних актів, переданих справ до суду за зверненнями Намистюка Д.А. та ОСОБА_1 до Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві, Оболонського УП ГУ НП у м. Києві за 2012-2020 роки;

- вручення хоч однієї письмової підозри, складення хоч одного обвинувального акту, передання хоч однієї справи до суду, стосовно дій осіб, які разом проживають без реєстрації у АДРЕСА_1 та які скоювали злочини проти Намистюка Д.А. та ОСОБА_1 протягом 2012-2020 років, зокрема стосовно ОСОБА_3 (м. Київ), ОСОБА_4 (м. Білопілля), ОСОБА_5 (м. Горлівка), ОСОБА_6 (м. Москва).

У вищевказаному клопотанні позивач також вказав, що 26.02.2021 він повторно звернувся до Оболонського УП ГУ НП у м. Києві з метою отримання відповіді на його адвокатський запит, поданий повторно у зв`язку з неповнотою наданої відповіді. Проте, працівники Оболонського УП ГУ НП у м. Києві у своїй відповіді відмовили у наданні відповіді на повторний адвокатський запит, відповідь не віддали, перешкоджаючи правомірній адвокатській діяльності позивача, завдали останньому тілесні ушкодження, перевищивши надані їм службові повноваження, здійснили незаконне затримання й привід позивача, погрожували насиллям, вимагаючи надати оригінал посвідчення, а не засвідчену копію, що змусило позивача звертатись до ГУ НП у м. Києві, НП у м. Києві, ДБР. Проте, як вказав позивач, на його неодноразові виклики на номер « 102» ніхто не прибув на місце події до Оболонського УП ГУ НП у м. Києві, ніхто зі співробітників ГУ НП у м. Києві до позивача не передзвонив.

Розглянувши вказане клопотання позивача про витребування доказів у судовому засіданні, суд оголосив протокольну ухвалу про відмову в його задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 2 ст. 80 ГПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

За приписами ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Відхиляючи клопотання позивача про витребування доказів, суд керувався тим, що:

- у підготовчому засіданні 24.11.2020 позивач не заперечував проти закриття підготовчого провадження у справі та вказав, що вчинив усі необхідні, на його переконання, дії, які повинні були бути вчиненні в межах підготовчого провадження по цьому спору;

- позивач не подавав до суду заяв або клопотань, якими повідомляв про намір подати додаткові докази під час розгляду справи або витребувати такі докази;

- правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин (ст. 7 ГПК України);

- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу та запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ст. 13 ГПК України).

Після вирішення судом клопотання позивача про витребування доказів, останній подав суду заяву про відвід судді Удалової О.Г. від розгляду справи № 910/3991/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 вищевказану заяву позивача про відвід судді від розгляду справи визнано необґрунтованою, матеріали справи № 910/3991/20 та вказану заяву передано уповноваженій особі для вирішення питання щодо визнання складу суду для її розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 (суддя Плотницька Н.Б.) відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід судді Удалової О.Г. від розгляду справи № 910/3991/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 судове засідання у справі призначено на 06.04.2021.

06.04.2021 у судове засідання представники учасників справи не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи.

У судовому засіданні 06.04.2020 було складено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Намистюк Денис Анатолійович звернувся до Оболонського УП ГУ НП у м. Києві з заявою від 24.02.2015 про вчинення кримінального правопорушення.

На підставі вищевказаної заяви Намистюка Д.А. до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне провадження № 0001821.

Бездіяльність, допущена Оболонським УП ГУ НП у м. Києві при розслідуванні кримінального провадження № 0001821, зумовила звернення Намистюка Д.А. до Оболонського районного суду міста Києва з відповідними скаргами.

Так, ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 27.09.2016 по справі № 756/11683/16-к скаргу Намистюка Д.А. задоволено частково; зобов`язано Оболонське УП ГУ НП у м. Києві вчинити в повному обсязі за заявою Намистюка Д.А. про вчинення кримінального правопорушення від 24.02.2015 процесуальні дії, визначені ст. 214 КПК України; визнано незаконною бездіяльність Оболонського УП ГУ НП у м. Києві при розслідуванні кримінального провадження № 0001821, зобов`язавши Оболонське УП ГУ НП у м. Києві розглянути у вказаному кримінальному провадженні клопотання Намистюка Д.А. , викладене у скарзі від 13.05.2015; в іншій частині скарги - відмовлено.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04.12.2017 по справі № 756/14391/17 скаргу адвоката Намистюка Д.А. на бездіяльність слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві Грицюка А.В. задоволено частково; постанову слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві Грицюка А.В. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001821 від 22.02.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, скасовано; в частині інших вимог - відмовлено.

Крім того, позивач долучив до матеріалів справи ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07.12.2020 по справі № 761/35691/20, якою скаргу Намистюка Д.А. задоволено частково; зобов`язано уповноважену особу ГУ НП у м. Києві внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви Намистюка Д.А. від 20.10.2020, розпочати досудове розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань; у задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Водночас, як встановлено судом, вказана ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 07.12.2020 по справі № 761/35691/20, яка має штрих-код *2610*50713382*1*1*, відсутня в Єдиному реєстрі судових рішень, а за вказаним штрих-кодом в реєстрі міститься інший процесуальний документ.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував, що така бездіяльність відповідача зумовила виникнення у позивача, який є самозайнятою особою - адвокатом, необхідності весь свій робочий час присвячувати захисту прав та оскарженню бездіяльності правоохоронних органів, що, відповідно, мало наслідком понесення позивачем збитків (майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди за період 01.01.2012 по 01.10.2019). Крім того, як вказав позивач, умисною неправомірною діяльністю відповідача позивачу була завдана також моральна шкода. Неправомірні дії/бездіяльність правоохоронних органів призвели до стійких змін життя позивача, ускладнили його, позбавили багатьох можливостей через брак коштів та змусили витрачати на захист інтересів клієнта позивача - його батька, весь час, енергію та ресурси, а також призвели до переживань позивача щодо відношення його батька до нього як до спеціаліста, який не виправдав очікувань та не досяг бажаного результату. Також позивач вказував на те, що внаслідок бездіяльності відповідача у клієнта позивача за договором (його батька) та в суспільстві в цілому сформувалася негативна оцінка його професійних і ділових якостей.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з відповідача збитки в загальному розмірі 6 370 428,08 грн, з яких: 4 210 428,08 грн - майнова шкода, 2 160 000,00 грн - моральна шкода.

У свою чергу, відповідач, заперечуючи проти обґрунтованості заявлених позивачем вимог, вказав, що оскільки збитки завдані позивачу внаслідок протиправної поведінки сторонніх осіб, то підстави для стягнення таких збитків з органів державної влади відсутні.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача та обґрунтованість заперечень відповідачів, суд керувався таким.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З аналізу наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов`язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов`язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов`язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов`язальних правовідносин (постанова Верховного Суду України від 18.03.2015 по справі № 3-18гс15).

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох загальних умов відповідальності (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини заподіювача шкоди - суб`єкта владних повноважень, тобто за наявності трьох елементів складу правопорушення (протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками).

Разом з тим, одночасна наявність вказаних трьох елементів складу правопорушення є обов`язковою для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків (аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 24.01.2012 по справі № 38/67, від 01.03.2011 по справі № 13/68-10, від 12.04.2016 по справі № 908/4057/14, від 24.05.2016 по справі № 902/1206/14 та абз. 3 п. 2 роз`яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994).

Частиною 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Суд зазначає, що приписами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України на кожну із сторін покладений обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові, речові електронні докази.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, докази, надані стороною спору на підтвердження своїх вимог або заперечень, повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Так, положеннями ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що збитками, які позивач просить стягнути на його користь, є:

- моральна шкода, завдана протиправною бездіяльністю правоохоронних органів,

- дохід, неотриманий позивачем за період з 01.01.2012 по 01.10.2019, як самозайнятою особою адвокатом, внаслідок того, що увесь свій робочий час позивач приділяв захисту прав та оскарженню бездіяльності правоохоронних органів (упущена вигода).

Однак, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів (у тому числі таких, що відповідають критеріям належності, допустимості, достатності та достовірності), на підтвердження того, що він зазнав фізичного болю та страждань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, заподіяним відповідачем (його підрозділом Оболонським УП ГУ НП у м. Києві), зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього самого, членів його сім`ї чи близьких родичів, або у зв`язку з знищенням чи пошкодженням його майна, зазнав завданого відповідачем приниження його честі та гідності, а також ділової репутації.

Слід також зазначити, що при обрахунку розміру завданої позивачу моральної шкоди останнім було застосовано формулу Ерделевського.

Однак суд зазначає, що рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України від 29.01.2016 методика Ерделевського О.М. виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства Юстиції України. Відсутність методики Ерделевського О.М. у Реєстрі методик проведення судових експертиз з 29.01.2016 підтверджується інформацією з офіційного сайту Міністерства юстиції України (http://rmpse.minjust.gov.ua/). Відтак, на момент звернення позивача до суду з даним позовом вищенаведена методика застосуванню до спірних правовідносин не підлягала, що спростовує правомірність здійснених позивачем розрахунків.

Позивач також не надав суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що протягом періоду з 01.01.2012 по 01.10.2019 саме внаслідок протиправної бездіяльності Оболонське УП ГУ НП у м. Києві (як підрозділу відповідача ГУ НП в м. Києві) він був абсолютно позбавлений можливості здійснювати свою професійну діяльність, як адвокат, внаслідок оскарження бездіяльності правоохоронних органів, у зв`язку з чим поніс збитки у вигляді упущеної вигоди.

Також суд звертає увагу, що у позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач обґрунтовував правомірність розміру збитків посилаючись на положення статті 2 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Проте, позивачем не було доведено суду обґрунтованості механізму нарахування заявленого до стягнення розміру матеріальної шкоди, а також не наведено жодного нормативного обґрунтування таких розрахунків.

Суд звертає увагу позивача на те, що Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлювався граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами лише цивільних та адміністративних справ, у зв`язку з чим положення цього нормативно-правового акту не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Більше того, вказаний Закон втратив чинність з 15.12.2017, що виключає можливість його застосування у період з 2018 по 2019 роки.

Отже, позивачем не обґрунтовано розмір заявлених до стягнення збитків, а також не доведена ані наявність збитків, ані причинно-наслідковий зв`язок між протиправною бездіяльністю відповідача та збитками, а відтак не доведено наявність сукупності трьох складових цивільного правопорушення, яка є обов`язковою для покладення на відповідачів такої міри відповідальності, як відшкодування збитків.

Суд окремо зауважує, що у даному випадку моральна шкода (яка полягає у тому, що особа зазнала фізичного болю та страждань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, зазнала душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, або у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна, зазнала приниження її честі та гідності) могла бути заподіяна позивачу та/або членам його сім`ї чи близьким родичам особами, дії яких зумовили звернення позивача до правоохоронних органів, а не власне правоохоронними органами, у зв`язку з чим така шкода може бути відшкодована в межах цивільної справи про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат по сплаті судового збору судом не здійснюється з огляду на те, що за приписами п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.04.2021.

Суддя О.Г. Удалова