ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

24.02.2021 р. м. Ужгород Справа № 907/423/20

За позовом Селянського фермерського господарства "Явір", с. Сьомаки Вінницької області

до відповідача Фізичної особи - підприємця Кут Івана Івановича, с. Синевир Міжгірського району

про стягнення 197 000 грн. попередньої оплати,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Тягнибок К.О.

представники:

Позивача - не з`явився

Відповідача - Ковач І.В., адвокат, ордер серії АО № 1010198 від 20.07.2020 року

СУТЬ СПОРУ: Селянським фермерським господарством "Явір", с. Сьомаки Вінницької області заявлено позов до відповідача Фізичної особи - підприємця Кут Івана Івановича, с. Синевир Міжгірського району про стягнення 197 000 грн. попередньої оплати.

Позивач просить суд задоволити позов в повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги доданими до матеріалів справи документальними доказами, зокрема стверджує, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо поставки оплаченого позивачем товару - циліндрованого брусу на загальну суму 197 000 грн., а також повернення вказаної суми передоплати на вимогу позивача.

Відповідач проти заявлених позивачем позовних вимог у даній справі заперечив з мотивів, викладених у поданому суду відзиві на позов б/н від 20.11.2020 року. Зокрема вказує, що подана позивачем позовна заява не містить посилання на докази, які би підтверджували факт досягнення сторонами відповідної згоди у спосіб, визначений ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, чи в будь - який інший спосіб, визначений діючим законодавством, а також інформації про те, у який спосіб здійснювалася комунікація сторін спору задля досягнення домовленостей щодо укладення договору поставки, існування якого не визнається відповідачем.

Відповідач вказує, що єдиним доказом, який потенційно міг би свідчити про існування узгоджених дій між сторонами щодо досягнення згоди за договором поставки є рахунок - фактура від 16.10.2018 року, однак, такий наданий суду в копії, що дає підстави застосувати положення ч. 6 ст. 91 ГПК України та не брати копію такого рахунку до уваги при розгляді справи. За переконанням відповідача, позивач мав подати суду документи, які б переконливо свідчили про реальність здійсненої ним господарської операції з придбання цього товару у Фізичної особи - підприємця Кут І.І., у яких мало б бути відображено умови реалізації цих господарських операцій, з урахуванням специфіки майна, що поставлялось, місця його виготовлення та місцезнаходження, вчинених дій, спрямованих на його придбання у виробника, існування у сторін необхідних умов для досягнення мети цих господарських операцій.

Поряд з цим, відповідач не заперечує існування цивільно - правових відносин між сторонами спору, однак, як стверджує відповідач, такі не відповідають обставинам, на які посилається позивач, оскільки такі відносини пов`язані з придбанням позивачем бані з циліндрового брусу. Доводячи факт придбання позивачем бані, відповідач покликається на те, що баня з циліндрового брусу була розібрана та завантажена на наданий перевізником, ОСОБА_1 , автомобіль, а 12.03.2019 року розвантажена за адресою пункту доставки вантажу, на підтвердження чого відповідач надав до матеріалів справи копії договору про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом № 2008 від 01.07.2018 року № 1/2 від 01.03.2019 року, заявки на перевезення вантажу до договору № 2008 від 01.07.2018 року № 1/2 від 01.03.2019 року, акту приймання - передачі виконаної роботи від 20.03.2019 року до договору про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом № 2008 від 01.07.2018 року № 1/2 від 01.03.2019 року. Стверджує, що протягом травня - червня 2019 року здійснювалися підготовчі роботи та подальший збір (будівництво) бані з брусу циліндрового (загальним обсягом понад 60 кубічних метрів) у Хмільницькому районі Вінницької області. Будівництвом займалися ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі цивільно - правових угод та актів приймання - передання виконаних робіт до вищезазначених угод.

За інформацією відповідача, зі сторони позивача процесом зведення бані з доставленого Фізичною особою - підприємцем Кут І.І. циліндрового брусу, керували громадяни ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що представились власниками (засновниками) СФГ "Явір".

При цьому, як стверджує відповідач, стороною позивача за результатами виконання робіт не надано відповідачу на його вимогу акту прийому - передачі виконаних робіт, однак, у зв`язку з виконанням позивачем обов`язку по оплаті виконаних робіт перед відповідачем, відповідач залишив це без уваги, так як не міг передбачити, що в подальшому позивач буде здійснювати дії, спрямовані на примусове стягнення неіснуючого боргу, які свідчать про існування обставин, які регулюються нормами Кримінального кодексу України.

Позивач не погодився із аргументами, на які покликається відповідач при запереченні підставності заявлених у даній справі позовних вимог, та подав суду відповідь на відзив. Вказаною відповіддю на відзив позивач розцінює наведені у відзиві аргументи як такі, що не спростовують позовних вимог та не доводять здійснення поставки оплаченого позивачем товару, а тому, вважає їх такими, що спрямовані на затягування судового процесу з метою уникнення відповідальності у вигляді повернення коштів.

Оспорюючи твердження відповідача щодо заперечення ним рахунку - фактури від 16.10.2018 року, позивач вказує, що згідно долучених до матеріалів справи в оригіналі платіжних доручень від 16.10.2018 року № 1006 на суму 16 000 грн., від 19.10.2018 року № 1010 на суму 30 000 грн., від 28.11.2018 року № 1113 на суму 75 000 грн., від 06.12.2018 року № 4041 на суму 75 000 грн., банківських виписок від 16.10.2018 року, від 19.10.2018 року, від 28.11.2018 року, від 06.12.2018 року, вимог від 14.11.2019 року та від 06.12.2019 року підтверджується здійснення позивачем повної оплати вартості товару з чітким призначенням платежу - за циліндрований брус згідно рахунку - фактури б/н від 16.10.2018 року. Як стверджує позивач, відповідач прийняв всі проведені позивачем платежі із вказаним призначенням платежу, та жодного разу не звертався до позивача з приводу того, що йому не відомо про вказаний у призначеннях платежу рахунок - фактуру від 16.10.2018 року та не повертав сплачених позивачем коштів як безпідставно перерахованих.

Позивач вказує, що оригінал рахунку - фактури від 16.10.2018 року наявний у нього тільки в копії, а заперечення відповідача щодо існування такого рахунку були висловлені відповідачем тільки після звернення позивача до суду. При цьому, відповідач, отримавши від позивача вимогу про поставку товару від 14.11.2019 року, у змісті якої було посилання на вищевказаний рахунок - фактуру від 16.10.2018 року, жодним чином не відреагував на таку вимогу.

Покликаючись на те, що у рахунку - фактурі від 16.10.2018 року відсутнє покликання на дату виконання зобов`язання, а договір між сторонами спору не укладався, позивач стверджує, що з метою виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, скористався правом вимоги на поставку оплаченого товару та встановлення терміну для поставки товару протягом 7 днів з моменту пред`явлення вимоги.

Оспорюючи твердження відповідача щодо виникнення між сторонами спору відносин з приводу придбання бані з циліндрованого брусу, позивач вказує, що здійснення відповідачем діяльності за кодом класифікації видів економічної діяльності 16.23 "Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів" не може бути доказом продажу відповідачем бані для позивача за умови відсутності доказів, якими би безпосередньо підтверджувався факт продажу та будівництва бані для позивача.

За переконанням позивача, долучені відповідачем до матеріалів справи цивільно - правові угоди не містять відомостей стосовно того, які роботи виконано підрядками (виконавцями) гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_3 замовнику - Фізичній особі Кут І.І. , і яке відношення ці роботи мають до позивача, який не є ні стороною договору, ні замовником робіт. Як видно зі змісту даних угод, у них відсутній предмет договору, перелік робіт за договором, дані виконавця робіт, строки їх виконання, вартість та інше. Позивач наполягає, що СФГ "Явір" не має у своїй власності жодної бані чи будь - якої іншої будівлі з циліндрованого брусу, ніколи не займалося вказаним відповідачем будівництвом бані та не отримувало відповідних дозволів.

Щодо зазначеного у відзиві посилання на договір про про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом № 2008 від 01.07.2018 року № 1/2 від 01.03.2019 року, заявку на перевезення по вказаному договору № 2008 від 01.07.2018 року № 1/2 від 01.03.2019 року, акт приймання - передачі виконаної роботи від 20.03.2019 року, позивач вказує, що такі відповідачем не подані до матеріалів справи, а тому, позивач не може висловити своїх аргументів по відношенню до таких документів.

Позивач наголошує на безпідставності тверджень відповідача про те, що на його вимогу позивач не надав акту приймання - передачі виконаних робіт, оскільки акт приймання - передачі виконаних робіт по завершенню здійснених робіт складається та оформляється саме виконавцем робіт і надається для підписання замовнику робіт. При цьому, відповідач до матеріалів справи не додав жодних доказів, які би свідчили про звернення відповідача у будь - який спосіб до позивача з метою підписання відповідного акту приймання - передачі виконаних робіт, відмову позивача від підписання такого акту з настанням відповідних наслідків.

На переконання позивача, відсутність звернень відповідача з позовом чи претензією до позивача із приводу неприйняття робіт по будівництву бані та непідписання з боку позивача як замовника відповідного акту виконаних робіт, є достатнім доказом того, що будівництво бані для позивача не здійснювалося ні відповідачем, ні вказаними ним особами.

В ході проведення підготовчого провадження у даній справі, суд за клопотанням відповідача на підставі ст. 91 ГПК України витребував від позивача оригінал рахунку - фактури № б/н від 16.10 2018 року.

На виконання ухвали суду про витребування оригіналу рахунку - фактури б/н від 16.10.2018 року позивач подав суду письмові пояснення від 11.01.2021 року, якими зазначив про відсутність у нього оригіналу витребуваного рахунку - фактури у зв`язку з тим, що такий рахунок - фактура у нього наявний тільки у копії, а наявні у матеріалах справи документи беззаперечно дають підстави дійти висновку, що позивачем в повному обсязі здійснено оплату товару, який в подальшому відповідачем не поставлено, а перераховані кошти не повернуто.

Також, відповідачем в ході проведення підготовчого провадження у даній справі, було подано до суду клопотання про витребування від ПрАТ "Київстар" інформації щодо місцезнаходження кінцевого обладнання абонентів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за номерами телефонів, за якими вони обслуговуються, у період з 01.05.2019 року по 30.06.2019 року, а також даних про межі покриття базових станцій, що забезпечували з`єднання за вказаними номерами телефонів. Заява обґрунтована тим, що вищевказані особи у поданих ним заявах свідків підтверджують факт виконання робіт за замовленням відповідача для позивача. І інформація щодо місця їх перебування у вказаний період додатково підтвердить обставини виконання робіт по будівництву бані з циліндрового брусу для позивача.

Ухвалою від 23.12.2020 року суд відмовив у витребуванні вищевказаної інформації з огляду на те, що така інформація щодо місцеперебування вищевказаних осіб (свідків) не може бути доказом у підтвердження факту виконання такими особами певного виду робіт саме за замовленням відповідача та на користь позивача за відсутності інших законодавчо визначених доказів, які фіксують факти надання послуг та виконання робіт, проведення обліку господарських операцій тощо.

Також, подаючи до суду відзив на позов від 20.11.2020 року, представник відповідача долучив до його матеріалів клопотання про виклик свідків, якими подано у матеріали справи нотаріально завірені заяви свідків.

Вказане клопотання відповідача про виклик свідків судом залишено без задоволення.

У судове засідання 24.02.2021 року позивач явку уповноваженого представника не забезпечив, заявами від 30.11.2020 року та від 28.12.2020 року просив розглядати справу без участі уповноваженого представника позивача за наявними у ній матеріалами.

Представник відповідача на судове засідання 24.02.2021 року подав суду письмове клопотання від 16.02.2021 року (вх. № 02.3.1-02/1187/21 від 16.02.2021 року), яким просить суд долучити до матеріалів справи копії нарядів - замовлень № 08/08.04.2019 від 08.04.2019 року, № 27/27.02.2019 року від 27.02.2019 року, № 23/27.02.2019 від 23.04.2019 року та актів приймання - передавання виконаних робіт від 15.06.2019 року, від 19.04.2019 року, від 15.06.2019 року.

В обґрунтування поданого клопотання представник відповідача покликається на те, що разом з поданням відзиву на позовну заяву надав суду докази, які, на його думку, спростовують позовні вимоги, а саме, цивільно - правові договори на виконання замовлення між ФОП Кут І.І. та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , до яких відповідачем та виконавцями ( ОСОБА_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ) були складенні наряди - замовлення № 08/08.04.2019 від 08.04.2019 року, № 27/27.02.2019 від 27.02.2019 року, № 23/27.02.2019 від 23.04.2019 року), а в подальшому - і акти приймання - передавання виконаних робіт від 15.06.2019 року та 19.04.2019 року. Відповідні докази сторона відповідача отримала шляхом отримання поштового відправлення від одного з виконавців за вищевказаними договорами, а тому, представник відповідача на підставі ч. 8 та ч. 10 ст. 80 ГПК України просить суд визнати поважними причини неподання таких доказів у встановлений строк та долучити їх до матеріалів даної справи. Зазначає, що ФОП Кут І.В. не мав можливості подати відповідні документи у зв`язку з тим, що останніх, на момент подання відзиву, у нього не було та існувала складність через карантинні обмеження забезпечити їх отримання. Як з`ясувалось далі, наряди - замовлення та акт приймання - передавання виконаних робіт зберігалися (були віднайдені) у одного із виконавців, а саме, ОСОБА_2 . Одразу після з`ясування відповідачем факту того, що відповідні документи збереглися, він звернувся до ОСОБА_2 за їх отриманням, які 25.01.2021 року останній надіслав представнику відповідача поштовим відправленням.

За умовами ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Подаючи до суду відзив на позовну заяву у даній справі від 20.11.2020 року, відповідач покликався на укладення між ФОП Кут І.І. та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 цивільно - правових угод на виконання замовлень, копії яких долучив до матеріалів відзиву. При цьому, відповідач жодним чином не інформував суд про те, що до вказаних цивільно - правових угод їх сторонами укладалися наряди - замовлення та складалися акти виконаних робіт, не вказував про наявність сумнівів у збереженні таких, не зазначав про неможливість їх подання разом із поданим до суду відзивом, не клопотав про необхідність додаткового часу для їх отримання чи віднайдення та, як наслідок, не клопотав про продовження судом строків на подання таких доказів. Разом із поданням відзиву відповідач подавав суду клопотання про витребування доказів, однак не тих, які просить приєднати до матеріалів справи з пропуском встановленого строку.

Як підтверджується самим відповідачем, при укладенні цивільно - правових договорів між ФОП Кут І.І. та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , між відповідачем та виконавцями були складенні наряди - замовлення № 08/08.04.2019 від 08.04.2019 року, № 27/27.02.2019 від 27.02.2019 року, № 23/27.02.2019 від 23.04.2019 року, а в подальшому за результатами виконання робіт - і акти приймання - передавання виконаних робіт від 15.06.2019 року та 19.04.2019 року. Таким чином, про існування таких документів відповідач, як сторона правочину, знав з самого моменту їх складення та підписання ще на початку 2019 року, однак, при поданні відзиву на позов навіть не вказав відомої йому інформації та не вказав обставин, які би свідчили про вчинення відповідачем дій про вчасне здобуття таких доказів.

За таких обставин, суд не вбачає поважності причин пропуску відповідачем строку на подання доказів, а тому суд такі докази не приймає до розгляду.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами спору.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

суд Встановив:

Із покликанням на рахунок - фактуру б/н від 16.10.2018 року, який за його змістом складений постачальником ОСОБА_5 (відповідачем у даній справі) на поставку товару - циліндрованого брусу та матеріалів лісу, Селянське фермерське господарство "Явір" (позивач у справі) здійснило оплату коштів на суму 197 000 грн.

Зокрема, згідно платіжного доручення від 16.10.2018 року № 1006 позивач - Селянське фермерське господарство "Явір" перерахував на розрахунковий рахунок відповідача - Фізичної особи - підприємця Кут Івана Івановича, вказаний у рахунку - фактурі, суму 17 000 грн. із призначенням платежу "оплата за циліндрований брус згідно рах. б/н від 16.10.2018рБез ПДВ."; згідно платіжного доручення від 19.10.2018 року № 1010 суму 30 000 грн. із призначенням платежу "Оплата за матеріали згідно рах. б/н від 19.10.2018 без ПДВ", від 28.11.2018 року № 1113 суму 75 000 грн. із призначенням платежу "Оплата за циліндрований брус згідно рах. б/н від 16.10.2018рБез ПДВ", від 06.12.2018 року № 4041 суму 75 000 грн. із призначенням платежу " Оплата за циліндрований брус згідно рах. б/н від 16.10.2018рБез ПДВ".

Не отримавши від відповідача поставки оплаченого позивачем товару, вимогою б/н від 14.11.2019 року позивач - Селянське фермерське господарство "Явір" у порядку ст. 530 Цивільного кодексу України вимагав від відповідача - Фізичної особи - підприємця Кут Івана Івановича поставити оплачений товар у семиденний термін з моменту пред`явлення вимоги. Пропонував здійснити доставку товару власним або найманим автотранспортом з подальшою оплатою Селянським фермерським господарством "Явір" наданих автопослуг по доставці товару в день їх фактичної доставки.

Оскільки відповідач - Фізична особа - підприємець Кут Іван Іванович на вимогу позивача від 14.11.2019 року не відреагував, обумовлений товар не поставив, позивач на підставі ст. ст. 530, 693 Цивільного кодексу України вимогою від 06.12.2019 року вимагав від відповідача повернення проведеної оплати за товар у відповідності із рахунком - фактурою б/н від 16.10.2018 року на загальну суму 197 000 грн.

Вказана вимога позивача про повернення суми 197 000 грн. відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

Невиконання відповідачем зобов`язань щодо поставки оплаченого позивачем товару та неповернення суми 197 000 грн. здійсненого позивачем платежу, стало підставою звернення позивача до суду із позовом про стягнення такої суми коштів в примусовому порядку.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

На підставі ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вказане кореспондується з приписами ст. 205 Цивільного кодексу України.

Договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України).

При цьому, відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 Цивільного кодексу України).

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, між Селянським фермерським господарством "Явір" (покупцем, позивачем у справі) та Фізичною особою - підприємцем Кут Іваном Івановичем (продавцем, відповідачем у справі) було досягнуто домовленостей про купівлю - продаж товару, а саме, циліндрованого брусу та матеріалів лісу.

Відповідачем, на виконання досягнутих домовленостей, було виставлено позивачу рахунок - фактуру б/н від 16.10.2018 року на оплату вартості товару на загальну суму 197 000 грн.

Позивач вказану суму попередньої оплати оплатив повністю згідно платіжних доручень від 16.10.2018 року № 1006 на суму 17 000 грн., від 19.10.2018 року № 1010 на суму 30 000 грн.; від 28.11.2018 року № 1113 суму 75 000 грн.; від 06.12.2018 року № 4041 суму 75 000 грн., вказавши у призначенні платежу "Оплата за циліндрований брус згідно рах. б/н від 16.10.2018рБез ПДВ"; "Оплата за матеріали згідно рах. б/н від 19.10.2018р без ПДВ".

Виниклі між сторонами правовідносини підпадають під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підставі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі - продажу.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У частині 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі - продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак, одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Суд встановив факт перерахування позивачем на рахунок відповідача суми попередньої оплати вартості товару в розмірі 197 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 16.10.2018 року № 1006, від 19.10.2018 року № 1010, від 28.11.2018 року № 1113, від 06.12.2018 року № 4041.

Відповідач отримання вищевказаної суми коштів не заперечив, однак, заперечив підставу їх отримання.

Так, відповідач покликається на те, що вищевказаного рахунку - фактури б/н від 16.10.2018 року на оплату циліндрованого брусу та матеріалів він не виставляв, а отримав вказану суму грошей за придбання позивачем бані з циліндрового брусу.

При цьому, відповідач до матеріалів справи не долучив доказів, якими би підтверджувався факт підроблення чи фальсифікації рахунку - фактури б/н від 16.10.2018 року, факт повернення грошових коштів, отриманих із призначенням платежу "Оплата за циліндрований брус згідно рах. б/н від 16.10.2018рБез ПДВ".

Доводячи суду факт існування між сторонами спору відносин щодо перерахування позивачем суми 197 000 грн. як оплати за придбання бані із циліндрованого брусу, відповідач не подав до матеріалів справи доказів, які підтверджували б виникнення між сторонами відносин щодо купівлі такої, а саме, доказів укладення відповідних угод щодо придбання бані чи досягнення домовленостей з цього приводу у будь - який інший спосіб. При цьому, позивач заперечує факт існування між сторонами будь - яких відносин щодо купівлі бані у відповідача.

Долучені відповідачем до матеріалів справи цивільно - правові угоди, укладені між ФОП Кут І.І. та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , за змістом яких виконавці за дорученням Кут І.І. зобов`язалися виконувати обов`язки згідно узгодженого сторонами замовлення, не містять відомостей про те, що вказані виконавці зобов`язуються виконувати роботи чи надавати послуги, які якимось чином пов`язані із позивачем - Селянським фермерським господарством "Явір".

Наявний у матеріалах справи Договір про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом № 2008 від 01.03.2019 року, укладений між ОСОБА_1 (виконавцем) та ОСОБА_5 (замовником), свідчить про виникнення між вказаними сторонами відносин щодо здійснення виконавцем від імені замовника перевезення бані - будиночку з циліндрованого брусу, що знаходиться у селі Синевир Міжгірського району Закарпатської області у розібраному виді окремими партіями, автомобільними перевезенням.

Заявка на перевезення вантажу до договору № 2008 від 01.07.2018 року № 1/2 від 01.03.2019 року містить інформацію про адресу пункту доставки вантажу: Вінницька область, Хмільницький район, Голодьківська сільська рада, отримувачем вантажу зазначено: ФОП Кут І.І.

Згідно акту приймання - передачі виконаної роботи від 20.03.2019 року до Договору про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом № 2008 від 01.07.2018 року сторонами засвідчено виконання якісно та в строк робіт, передбачених заявкою на перевезення вантажу до договору № 2008 від 01.07.2018 року № 1/2 від 01.03.2019 року.

Таким чином, долучені відповідачем до матеріалів справи докази, а саме, цивільно - правові договори, договір про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом, заявка та акт виконаних робіт до нього, не підтверджують продажу, виготовлення, монтажу, поставки чи іншого передання на користь позивача бані із циліндрованого брусу, на яких наполягає відповідач.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано перерахування суми 197 000 грн. грошових коштів як попередньої оплати за товар - циліндрований брус та матеріали лісу, який мав бути поставлений відповідачем на користь позивача.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи непоставку відповідачем оплаченого позивачем товару, а також враховуючи відсутність між сторонами узгодження строків поставки товару, позивач письмовою вимогою б/н від 14.11.2019 року у порядку ст. 530 Цивільного кодексу України вимагав від відповідача - Фізичної особи - підприємця Кут Івана Івановича поставити оплачений товар у семиденний термін з моменту пред`явлення вимоги, пропонував здійснити доставку товару власним або найманим автотранспортом з подальшою оплатою Селянським фермерським господарством "Явір" наданих автопослуг по доставці товару в день їх фактичної доставки.

Однак, як свідчать матеріали справи та не заперечується і самим відповідачем, відповідач відповіді на вказану вимогу не надав, обов`язку з поставки товару не виконав.

За приписами ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки відповідач - Фізична особа - підприємець Кут Іван Іванович на вимогу позивача від 14.11.2019 року не відреагував, обумовлений товар не поставив, позивач на підставі ст. ст. 530, 693 Цивільного кодексу України вимогою від 06.12.2019 року вимагав від відповідача повернення проведеної оплати за товар у відповідності із рахунком - фактурою б/н від 16.10.2018 року на загальну суму 197 000 грн.

Вказана вимога позивача про повернення суми 197 000 грн. відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

За таких обставин, наявні підстави вважати зобов`язання відповідача - Фізичної особи - підприємця Кут Івана Івановича з передання оплаченого позивачем товару та повернення суми попередньої оплати такого непоставленого товару невиконаними.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

На підставі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи із змісту правовідносин між позивачем та відповідачем по договору, останні є відносинами з купівлі - продажу товару, відтак, права і обов`язки сторін визначаються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, припис ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

Однак, реалізація права покупця на свій вибір вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати є залежною від факту не поставки товару у встановлений договором строк, або строк, визначений відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України.

Оскільки за результатами розгляду спору судом встановлено факт невиконання відповідачем зобов`язань щодо поставки на користь позивача оплаченого ним товару, позивач має право на застосування наслідків, встановлених положеннями ст. 693 Цивільного кодексу України, на свій вибір, зокрема в даному випадку, шляхом заявлення вимоги про повернення суми попередньої оплати, а оскільки вимогу про повернення передоплати відповідач не задоволив, порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь суми 197 000 грн. попередньої оплати.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

На підставі ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Звертаючись до суду із позовною заявою у даній справі, позивач в якості доказу додав до матеріалів справи копію рахунку - фактури б/н від 16.10.2018 року на суму 197 000 грн., завірену головою СФГ "Явір" ОСОБА_9 .

Усуваючи недоліки поданої до суду позовної заяви у даній справі, позивач вказав, що копія рахунку - фактури б/н від 16.10.2018 року на суму 197 000 грн. наявна у бухгалтерії позивача тільки у копії.

Відповідач в ході судового розгляду спору клопотав перед судом про витребування у позивача оригіналу вказаного рахунку - фактури на підставі ч. 6 ст. 91 ГПК України, оскільки, за його переконанням, вказана копія не відповідає її оригіналу, так як такий рахунок - фактура відповідачем не складався. Така обставина, на думку відповідача, дає підстав для виключення вказаної копії рахунку - фактури із числа доказів.

За клопотанням відповідача, суд на підставі ч. 6 ст. 91 ГПК України витребував у позивача оригінал рахунку - фактури б/н від 16.10.2018 року.

На виконання вимог суду, позивач зазначив, що копія рахунку - фактури б/н від 16.10.2018 року на суму 197 000 грн. наявна у бухгалтерії позивача тільки у копії, оригінал же такого рахунку - фактури наявний у ФОП Кут І.І.

При цьому, відповідач, як учасник спору, який клопотав перед судом про витребування оригіналу рахунку - фактури б/н від 16.10.2018 року, не довів суду невідповідності копії рахунку - фактури б/н від 16.10.2018 року її оригіналу та жодним чином не спростував тверджень позивача про те, що оригінал такого рахунку - фактури наявний саме у позивача, як у особи, якою він виписувався.

Стверджуючи про можливість підробки рахунку - фактури б/н від 16.10.2018 року, відповідач не подав до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження фактів підробки чи фальшування зазначеного рахунку - фактури, вчинення відповідачем дій, спрямованих на з`ясування обставин видачі та виконання такого рахунку - фактури до моменту пред`явлення йому майнових вимог у межах даної справи, чи заперечення існування такого рахунку - фактури після отримання від позивача спірних грошових коштів з покликанням на такий рахунок - фактуру.

Доведення підстав, за яких можна би було стверджувати про підроблення рахунку - фактури б/н від 16.10.2018 року, не може бути замінено застосуванням положень ч. 6 ст. 91 ГПК України.

Разом з тим, обставини, на підтвердження яких позивачем надано заяви свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , а саме, обставин виконання підготовчих робіт та збору (будівництва) бані з циліндрованого брусу у Хмільницькому районі Вінницької області, процесом зведення якої, за змістом заяв свідків, керували власники (засновники) СФГ "Явір", не підтверджують факту перерахування спірної суми 197 000 грн. саме як плати за придбання позивачем у відповідача бані з циліндрованого брусу та не спростовують висновків суду щодо задоволення позовних вимог. При цьому, факт перерахування суми 197 000 грн. саме як плати за придбання бані з циліндрованого брусу не може підтверджуватися показами свідків, оскільки виникнення відносин щодо купівлі - продажу оформляється відповідним договором, укладеним у письмовій формі чи у спрощений спосіб, а факт перерахування коштів за придбаний товар - відповідним платіжним документом із зазначенням призначення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 ГПК України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

З врахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав, а тому, позовні вимоги належить задоволити повністю.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 2 955 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кут Івана Івановича, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Селянського фермерського господарства "Явір", 22070, Вінницька область, Хмільницький район, с. Сьомаки, вул. Шабовта, будинок 17 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 30807350) суму 197 000 (Сто дев`яносто сім тисяч гривень) грн., а також суму 2 955 (Дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять гривень) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 08.04.2021 року.

Суддя Пригара Л.І.