УХВАЛА

м. Київ

13.04.2021Справа № 910/3029/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажний комплекс "Енергомонтажвентиляція"

до Державної установи "Національний Інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова" Національної академії медичних наук України

про стягнення 5 786 407,44 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажний комплекс "Енергомонтажвентиляція" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державної установи "Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова" про стягнення 5786407,44 грн.

Позовні вимоги мотивовані безпідставним неприйняттям відповідачем виконаних за договором №С-21БМК/20 від 13.08.2020 робіт та відповідно їх не оплатою.

Ухвалою суду від 04.03.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

19.03.2021 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 04.03.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 15.04.2021.

12.04.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову. У своїй заяві позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом: - накладення арешту на грошові кошти Державної установи "Національний інститут хірургії та трансплантології ім.О.О.Шалімова" () у межах суми стягнення в розмірі 5 786 407,44 (п`ять мільйонів сімсот вісімдесят шість тисяч чотириста сім гривень) 44 коп., що знаходяться на розрахункових рахунках Державної установи "Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О.Шалімова" () до розгляду позову ТОВ "Будівельно-монтажний комплекс "Енергомонтажвентиляція" в даній справі та ухваленні рішення суду; - заборони посадовим особам Державної установи "Національний інститут хірургії та трансплантології ім.О.О.Шалімова" укладати та підписувати договори підряду, надання послуг тощо з іншими підприємствами, установами, організаціями відносно проведення робіт та розроблення проектно-кошторисної документації відносно об`єкту: Господарський корпус (літ. В), що розташований за адресою: вул. Героїв Севастополя, 30 у Солом`янському районі м. Києва до розгляду справи по суті та ухваленні рішення суду; - заборони Державній казначейській службі України проводити оплату у межах суми стягнення в розмірі 5 786 407,44 (п`ять мільйонів сімсот вісімдесят шість тисяч чотириста сім гривень) 44 коп. від Державної установи "Національний інститут хірургії та трансплантології ім.О.О.Шалімова" по договорах підряду, надання послуг тощо з іншими підприємствами, установами, організаціями відносно проведення робіт та розроблення проектно-кошторисної документації відносно об`єкту: Господарський корпус (літ. В), що розташований за адресою: вул. Героїв Севастополя, 30 у Солом`янському районі м. Києва до розгляду справи по суті та ухваленні рішення суду.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідач не підписує акти виконаних робіт та відповідно не виконує свої грошові зобов`язання по оплаті робіт за не підписаними актами згідно договором № С-21БМК/20 від 13.08.2020. Крім того захист прав та інтересів ТОВ «Будівельно-монтажний комплекс "Енергомонтажвентиляція» без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим, оскільки, після подання даного позову до суду, Позивачу стало відомо, що Відповідачем проведено тендерну закупівлю №UA-2021-01-26-004939-c щодо розроблення проектно- кошторисної документації стадія («П»); стадія («Р») по об`єкту: «Реконструкція частини будівлі лікувального корпусу для розташування групи приміщень під встановлення обладнання лінійних прискорювачів за адресою: 03126, м. Київ, Солом`янський район, вул. Героїв Севастополя, буд. 30» (ДК 021:2015 - 71320000-7 - Послуги з інженерного проектування). За результатами тендерної закупівлі, між Державною установою "Національний інститут хірургії та трансплантології ім.О.О.Шалімова" та ТОВ «Проектна компанія «АРКОН» укладено договір №Т-3 від 02.03.2021 р. Вартість робіт 1 769 000,00 (один мільйон сімсот шістдесят дев`ять тисяч гривень) 00 коп. Позивач вважає, що вказане Товариство буде залучене до виконання будівельних робіт на Об`єкті, на якому виконувалися будівельні роботи Позивачем, що в подальшому негативно вплине на розрахунок Відповідача з Позивачем та унеможливить виконання Відповідачем своїх договірних зобов`язань за договором №С-21БМК/20 від 13.08.2020.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Н. проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Заява про вжиття заходів до забезпечення позову, не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Щодо оголошення та проведення тендеру відповідачем за об`єктом, на якому виконувались роботи позивачем, то вказана обставина жодним чином не свідчить про намір відповідача не виконувати свої грошові зобов`язання перед позивачем, у разі визнання судом позовних вимог обгрунтованими. Предметом позову у даній справи є вимоги про стягнення боргу за виконані підрядні роботи на суму 5786407,44 грн. А отже, заходи забезпечення у вигляді заборони підписувати договори підряду та здійснювати оплату за договорами підряду з третіми особами по об`єкту по вул. Героїв Севастополя, 30 у Солом`янському районі міста Києва жодним чином не пов`язані з предметом розгляду у даній справі, що зумовлює неможливість задоволення заяви позивача та застосування вищезазначених заходів забезпечення позову.

Резюмуючи, суд зазначає, що заходи забезпечення позову у вигляді заборони укладати договори підряду з третіми особами та сплачувати кошти за договорами підряду з третіми особами по об`єкту по вул. Героїв Севастополя, 30 у Солом`янському районі міста Києва, з огляду на предмет спору - стягнення заборгованості, є не адекватним та не пов`язаним з предметом спору.

Отже заявником не надано суду доказів в підтвердження наміру відповідача не виконувати рішення суду у даній справі, а є лише теоретичним припущенням заявника та не свідчить про вчинення відповідачем будь-яких умисних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

Таким чином, заява позивача про забезпечення позову є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки заявником не наведені достатньо обґрунтовані підстави того, що невжиття визначених у заяві заходів щодо забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, а частина заявлених заходів не пов`язані з предметом спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, суд зазначає, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав і охоронюваних законом інтересів позивача, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Крім того, заявником не надано суду жодних доказів на підтвердження намірів відповідача не виконувати рішення суду у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. ( ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість невиконання рішення суду та імовірність порушення прав особи без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Оскільки, заявником не було надано доказів на підтвердження того, що невжиття, визначених ним заходів, забезпечення позову порушить права позивача та в подальшому утруднить чи може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а частина заходів забезпечення не пов`язані з предметом спору, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажний комплекс "Енергомантажвентиляція" в задоволенні заяви про забезпечення позову у справі № 910/3029/21 шляхом накладення арешту на кошти відповідача та заборони укладати договори і сплачувати кошти.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя І.В.Усатенко