РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.04.2021Справа № 910/634/21

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Лоуд Груп»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 203 683,73 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іст Лоуд Груп» (надалі - ТОВ «Іст Лоуд Груп») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (надалі - ДП «НАЕК «Енергоатом») про стягнення 203 683,73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати поставленого на підставі договору поставки №53-122-01-20-09071 від 02.01.2020 товару, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмір 189 277,72 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 999,50 грн. та інфляційних у розмірі 8 406,51 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

12.02.2021 через канцелярію суду від ДП «НАЕК «Енергоатом» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач сплатив частину заявленої у даній справі заборгованості у розмірі 90 693,12 грн. і заборгованість становить 98 584,60 грн., а також зазначив про те, що строк оплати за товар встановлений з моменту оформлення ярлика на придатну продукцію, у зв`язку з чим 3% річних та інфляційні нараховані позивачем безпідставно.

12.02.2021 до Господарського суду міста Києва від ТОВ «Іст Лоуд Груп» надійшло клопотання, в якому позивач просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості з огляду на її сплату відповідачем після звернення з даним позовом до суду, підтримав вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних, просив їх задовольнити в повному обсязі.

22.02.2021 через канцелярію суду від ТОВ «Іст Лоуд Груп» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач стверджує про правомірне нарахування 3% річних та інфляційних та надає пояснення стосовно заперечень відповідача, викладених у відзиві.

01.03.2021 до Господарського суду міста Києва від ДП «НАЕК «Енергоатом» надійшла заява, в якій відповідач просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення заявленої у даній справі основної заборгованості та відмовити в задоволенні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

02.01.2020 між ДП «НАЕК «Енергоатом» (замовник) та ТОВ «Іст Лоуд Груп» (постачальник) було укладено договір поставки №53-122-01-20-09071 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника певну продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору поставки).

Згідно з п. 6.1 Договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС».

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 296 542,90 грн., що підтверджується видатковими накладними №107 від 12.02.2020 та №129 від 17.02.2020, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Відповідачем сплачено позивачу 296 542,90 грн. за отриманий на підставі Договору товару, що підтверджується платіжними дорученнями №4354 від 18.05.2020, №4353 від 18.05.2020, №6754 від 13.08.2020, №6756 від 13.08.2020, №13.08.2020, №6761 від 13.08.2020, №10852 від 01.12.2020, №498 від 20.01.2021, №829 від 27.01.2021 та №1202 від 09.02.2021.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати поставленого на підставі Договору товару, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 189 277,72 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видаткові накладні №107 від 12.02.2020 та №129 від 17.02.2020) підтверджується поставка позивачем та прийняття відповідачем товару на підставі Договору на загальну суму 296 542,90 грн.

В той же час, відповідачем повністю оплачено позивачу вартість отриманого на підставі Договору товару у розмірі 296 542,90 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №4354 від 18.05.2020, №4353 від 18.05.2020, №6754 від 13.08.2020, №6756 від 13.08.2020, №13.08.2020, №6761 від 13.08.2020, №10852 від 01.12.2020, №498 від 20.01.2021, №829 від 27.01.2021 та №1202 від 09.02.2021.

Позовна заява направлена до суду засобами поштового зв`язку 13.01.2021, що вбачається із штемпеля відповідного відділу поштового зв`язку, проставленого на конверті, а також з інформації офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» за трек номером №482.

Тобто, заявлена у даній справі сума заборгованості у розмірі 189 277,72 грн. була сплачена вже після звернення позивача до суду із даним позовом, що підтверджується платіжними дорученнями №498 від 20.01.2021 на суму 40 963,12 грн., №829 від 27.01.2021 на суму 50 000,00 грн. та №1202 від 09.02.2021 на суму 98 584,60 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, оскільки заявлена до стягнення сума заборгованості у розмірі 189 277,72 грн. була сплачена відповідачем після звернення позивача з позовом до суду, то предмет спору у цій частині відсутній і провадження у справі в частині стягнення такої суми підлягає закриттю.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 999,50 грн. та інфляційних у розмірі 8 406,51 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за загальний період з 03.04.2020 по 12.01.2021.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 6.1 Договору, відповідач мав сплачувати отриманий товар протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію.

За твердженням позивача, обчислення строку оплати товару з дати оформлення ярлика на придатну продукцію не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а відтак оплатити отриманий товар відповідач мав протягом 45 календарних днів з моменту його отримання.

Суд не погоджується з таким твердженням позивача з огляду на те, що встановлення строку оплати товару з дати оформлення ярлика на придатну продукцію не суперечить нормами чинного законодавства та не звільніє відповідача від грошового зобов`язання з оплати товару.

За приписами ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір підписаний сторонами без будь-яких зауважень, що з огляду на приписи вказаних норм чинного законодавства України свідчить про погодження сторонами всіх умов, які містяться в такому Договорі, зокрема, умови обчислення строків оплати товару з моменту оформлення ярлика на придатну продукцію.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на товар поставлений за видатковою накладною №107 від 20.02.2020 відповідачем оформлено ярлик на придатну продукцію №1-4,5-38 від 25.02.2020 на суму 92 581,44 грн. та ярлик на придатну продукцію №1-4,5-39 від 10.03.2020 на суму 193 278,96 грн., а за видатковою накладною №129 від 17.02.2020 відповідачем оформлено ярлик на придатну продукцію №1-4,5-62 від 10.03.2020 на суму 10 682,50 грн.

Таким чином, відповідач мав оплачувати отриманий на підставі Договору товар у такі строки:

- за видатковою накладною №107 від 20.02.2020 товар у розмірі 92 581,44 грн. - не пізніше 10.04.2020, товар у розмірі 193 278,96 грн. - не пізніше 24.04.2020;

- за видатковою накладною №129 від 17.02.2020 товар у розмірі 10 682,50 грн. - не пізніше 24.04.2020.

Виходячи із змісту платіжних доручень №4354 від 18.05.2020, №4353 від 18.05.2020, №6754 від 13.08.2020, №6756 від 13.08.2020, №13.08.2020, №6761 від 13.08.2020, №10852 від 01.12.2020, №498 від 20.01.2021, №829 від 27.01.2021 та №1202 від 09.02.2021 відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язання з оплати отриманого на підставі Договору товару.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлені строки оплати, суд здійснив власний розрахунок та враховуючи відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог вважає правомірним та обґрунтованим стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 570,99 грн. та інфляційних у розмірі 8 406,51 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ТОВ «Іст Лоуд Груп» 3% річних у розмірі 5 570,99 грн. та інфляційних у розмірі 8 406,51 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог (3% річних у розмірі 428,51 грн.) необхідно відмовити з викладених обставин.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 231, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 189 277,72 грн. закрити.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Лоуд Груп» задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іст Лоуд Груп» (02141, м. Київ, вул. Олександра Мишуги, будинок 2, офіс 416; ідентифікаційний код 37017486) 3% річних у розмірі 5 570 (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят) грн. 99 коп., інфляційні у розмірі 8 406 (вісім тисяч чотириста шість) грн. 51 коп. та судовий збір у розмірі 3 048 (три тисячі сорок вісім) грн. 83 коп. Видати наказ.

4. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий