РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.04.2021Справа № 910/19277/20

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області

до Приватного акціонерного товариства «Автотранспортний концерн «Трансавтоторгсервіс»

про стягнення 273 371,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області (надалі - ГУ ДСНС) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Автотранспортний концерн «Трансавтоторгсервіс» (надалі - ПрАТ «Автотранспортний концерн «Трансавтоторгсервіс») про стягнення 273 371,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язання з поставки оплаченого на підставі договору про закупівлю автопідіймача пожежного №18/95 від 16.12.2016 товару, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача процентів за користування коштами у розмірі 273 371,50 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

Зазначена ухвала направлена на адресу місцезнаходження ПрАТ «Автотранспортний концерн «Трансавтоторгсервіс» поштовим відправлення за №896, проте відправлення повернулось до суду із зазначенням причини повернення «неправильно зазначена (відсутня) адреса».

Вказаний лист було направлено за офіційною адресою місцезнаходження відповідача, яка міститься у ЄДР, та надавалась у ЄДР самим відповідачем, а відтак, неотримання відповідачем поштового відправлення за вказаною ним самим адресою є свідомим діянням (бездіяльністю) самого відповідача, тому всі несприятливі наслідки такого неотримання покладаються на нього самого.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою відповідача, вважається днем вручення йому відповідної ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду від 12.01.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

В той же час, відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, свої пояснення стосовно позову до суду не подав.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Положеннями ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

16.12.2016 між ГУ ДСНС (замовник) та Приватним акціонерним товариством "Український пожежний концерн «Укрпожсервіс» (найменування якого змінено на ПрАТ «Автотранспортний концерн «Трансавтоторгсервіс») (постачальник) укладено договір про закупівлю автопідіймача пожежного №18/95 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити у власність замовнику автопідіймач пожежний АПГ 38-18-300 на базі шасі МАЗ код 29.10.5 (34142000-4) автомобілі спеціальної призначеності (автокрани та вантажні автомобілі самоскиди) (товар) в кількості та комплектації згідно з специфікацією (додаток 1), що є невід`ємною частиною договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 2.1 Договору ціна договору становить 4 481 500,00 грн., в тому числі ПДВ - 746 916,67 грн. за цінами відповідно до тендерної пропозиції та специфікації, що на дату укладення договору еквівалентно 161 047,67 Євро за офіційним курсом НБУ.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що замовник здійснює попередню оплату в розмірі 100% на протязі 5 (п`яти) робочих днів з дня підписання договору.

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що товар має бути поставлений замовнику до 01.06.2017, але не пізніше шести місяців від дати здійснення замовником платежу (попередньої оплати) на виконання умов договору.

За умовами пункту 4.1 Договору приймання-передача товару здійснюється у присутності представників сторін за накладними та актами приймання-передачі в місці постачання продукції, при наявності документів, зазначених у пункті 5.3 договору.

На виконання умов Договору позивач здійснив сплату попередньої оплати у загальному розмірі 4 481 500,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №945 від 16.12.2016 та №946 від 16.12.2016.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконання відповідачем зобов`язання з передачі товару за Договором, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення процентів за користування коштами у розмірі 273 371,50 грн. за період з 01.11.2019 по 31.12.2019.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи (платіжні доручення дорученнями №945 від 16.12.2016 та №946 від 16.12.2016) підтверджується перерахування позивачем на рахунок відповідача передоплату за товар у загальному розмірі 4 481 500,00 грн. на підставі Договору.

Відповідно до ч 1. ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 3.3 Договору, відповідач мав поставити позивачу товар на підставі Договору не пізніше 01.06.2017.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд відзначає, що в матеріалах справи не міститься, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів передачі оплаченого на підставі Договору.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

Таким чином, відповідач у встановлений строк свого обов`язку передачі товару не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Пунктом 8.6. Договору сторони дійшли згоди про те, що за користування коштами у разі несвоєчасної поставки товару постачальник сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1% від суми попередньої оплати за кожен день від дня, коли товар мав бути переданий замовнику, до дня фактичної передачі товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з частиною 3 статті 693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Суд зазначає, що передбачені договором проценти не є неустойкою (штрафом, пенею), а є саме процентами за користування коштами відповідно до частини 3 статті 693 Цивільного кодексу України та стягуються незалежно від наявності вини боржника.

Позивачем правомірно визначена правова природа грошових коштів у сумі 273 371,50 грн., оскільки вказана сума фактично є процентами за користування чужими грошовими коштами, а не пенею з огляду на таке.

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує на користь замовника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а за прострочення понад 30 днів постачальник сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого товару.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Тобто, пунктом 8.2 Договору сторони передбачили сплату пені та штрафу, а пунктом 8.6 - саме процентів, правова природа яких передбачена ст. 693 Цивільного кодексу України.

Також, рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2020 у справі №910/7468/20 позов Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Херсонській області до Приватного акціонерного товариства «Автотранспортний концерн «Трансавтоторгсервіс» про стягнення 4481500,00 грн. попередньої оплати за Договором про закупівлю автопідіймача пожежного від 16.12.2016 № 18/95в задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Автотранспортний концерн «Трансавтоторгсервіс» на користь Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Херсонській області 4 481 500,00 грн. попередньої оплати та 67 222,50 грн. судового збору.

Отже, є рішення про стягнення з відповідача на користь позивача попередньої оплати за Договором, проте в матеріалах справи відсутні докази повернення ГУ ДСНС суми попередньої оплати.

Суд погоджується із розрахунком позивача, вважає його правильним та арифметично вірним, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 01.11.2019 по 31.12.2019 у розмірі 273 371,50 грн. є правомірними та обґрунтованими.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ПрАТ «Автотранспортний концерн «Трансавтоторгсервіс» на користь ГУ ДСНС процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 273 371,50 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Автотранспортний концерн «Трансавтоторгсервіс» (04201, м. Київ, вул. Юрія Кондратюка, будинок 3 А; ідентифікаційний код 14300088) на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Молодіжна, будинок 6; ідентифікаційний код 38594707) проценти за користування чужими грошовими коштами у розмір 273 371 (двісті сімдесят три тисячі триста сімдесят одна) грн. 50 коп. та судовий збір у розмірі 4 100 (чотири тисячі сто) грн. 57 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий