ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021м. ДніпроСправа № 904/6858/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпромсервіс", м. Дніпро

про стягнення 11 638,78 грн

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпромсервіс" 11 638,78 грн, з яких: 9 926,26 грн основний борг, 633,43 грн - 3% річних, 956,50 грн - інфляційні втрати, 122,59 грн - пеня.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань в частині своєчасної оплати отриманої теплової енергії за договором про постачання теплової енергії №020502 від 02.04.2008.

Ухвалою господарського суду від 29.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними у справі матеріалами.

Відповідач відзиву на позов не надав. Про відкриття судового провадження у справі відповідач повідомлявся рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України. Однак, направлені на адресу відповідача ухвали повернулися з відмітками за закінченням терміну зберігання, проставленими органом поштового зв`язку.

За частиною третьою статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною десятою статті 242 цього Кодексу судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

За змістом статей 9, 14, 17 Закону України № 755-IV від 15.05.2003 (із змін. і доп.) Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про місцезнаходження юридичної особи у Єдиному державному реєстрі зазначаються на підставі поданих нею документів.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою для забезпечення комунікації з нею, зв`язку зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

Правила надання послуг поштового зв`язку визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (із змін і доп.) (далі Правила).

Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України Про поштовий зв`язок, цих Правил (п. 94 Правил).

Відтак повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень покладається саме на юридичну особу.

Процедура вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає, окрім іншого, повідомлення одержувача через абонентську поштову скриньку (ст.ст. 19, 23 Закону України Про поштовий зв`язок, п.п. 101, 110 Правил).

У разі неможливості вручення одержувачам поштових відправлень останні зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження до об`єкта поштового зв`язку місця призначення (п. 116 Правил).

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення повертаються відправнику (п. 117 Правил).

За таких обставин можна дійти висновку, що повернення судової ухвали відбулося через незабезпечення відповідачем вимог законодавства щодо можливості реального вручення йому поштових відправлень за його офіційним місцезнаходженням.

Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідача про судове провадження у справі.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що відповідно до статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони, справа підлягає розгляду за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Міським комунальним підприємством Дніпропетровські міські теплові мережі (далі енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестпромсервіс" (далі споживач, відповідач) укладено договір № 020502 від 02.04.2008 про постачання теплової енергії (далі - договір).

Додатковою угодою від 10.10.2016 до договору сторони змінили найменування енергопостачальної організації на Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (далі - позивач) (а.с. 66).

Відповідно до пункту 1.1 договору енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію у гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у строки, передбачені цим договором.

За змістом пункту 2.1 додаткової угоди від 10.10.2016 до договору тарифи на теплову енергію, що споживається згідно з цим договором, встановлюються Національною комісією, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України (НКРЕКП), відповідно до постанови від 30.06.2016 № 1210 Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП (а саме постанови № 1372 від 30.04.2015 Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) КП Теплоенерго. Тариф для розрахунків за цим договором становить: теплова енергія :1 Гкал 1 346,09 грн з ПДВ.

Відповідно до пункту 7.2 договору розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатом якого підписується акт (у 2-х примірниках) на відпускотримання теплової енергії за формою додатку 4.

За змістом пункту 7.3 договору споживач зобов`язаний не пізніше ніж за 5 діб до початку розрахункового періоду сплачувати енергопостачальній організації вартість теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою у додатку 1 до цього договору, за власними платіжними дорученнями із зазначенням періоду, за який він сплачує.

Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться споживачем протягом 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов`язана направити його споживачеві не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим (пункт 7.4 договору).

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 02 квітня 2011 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення не буде письмово заявлено однією зі сторін (пункти 11.1, 11.4 договору).

На виконання умов договору позивач за період з березня 2017 року по квітень 2020 року поставив відповідачу теплову енергію на суму 12 312,45 грн, що підтверджується наступними актами:

від 31.03.2017 за березень 2017 року на суму 786,64 грн,

від 31.10.2017 за жовтень 2017 року на суму 341,11 грн,

від 30.11.2017 за листопад 2017 року на суму 583,57 грн,

від 31.12.2017 за грудень 2017 року на суму 677,64 грн,

від 31.01.2018 за січень 2018 року на суму 801,86 грн,

від 28.02.2018 за лютий 2018 року на суму 907,80 грн,

від 31.03.2018 за березень 2018 року на суму 941,23 грн,

від 30.04.2018 за квітень 2018 року на суму 298,61 грн,

від 30.11.2018 за листопад 2018 року на суму 609,77 грн,

від 31.12.2018 за грудень 2018 року на суму 949,46 грн,

від 31.01.2019 за січень 2019 року на суму 964,34 грн,

від 28.02.2019 за лютий 2019 року на суму 756,12 грн,

від 31.03.2019 за березень 2019 року на суму 602,54 грн,

від 30.04.2019 за квітень 2019 року на суму 107,45 грн,

від 30.11.2019 за листопад 2019 року на суму 612,11 грн,

від 31.12.2019 за грудень 2019 року на суму 644,71 грн,

від 31.01.2020 за січень 2020 року на суму 779,30 грн,

від 29.02.2020 за лютий 2020 року на суму 736,55 грн,

від 31.03.2020 за березень 2020 року на суму 168,02 грн,

від 30.04.2020 за квітень 2020 року на суму 43,62 грн (а.с. 87 - 106).

Позивачем виставлено, а відповідачем отримано для оплати рахунки за указаний період, а саме:

за березень 2017 року 07.04.2017;

за жовтень 2017 року 08.11.2017;

за листопад 2017 року 11.12.2017;

за грудень 2017 року 11.01.2018;

за січень 2018 року 07.02.23018;

за лютий 2018 року 06.03.2018;

за березень 2018 року 06.04.2018;

за квітень 2018 року 08.05.2018;

за листопад 2018 року 10.12.2018;

за грудень 2018 року 11.02.2019;

за січень 2019 року 08.02.2019;

за лютий 2019 року 06.03.2019;

за березень 2019 року 05.04.2019;

за квітень 2019 року 05.04.2019 (а.с. 67 - 86).

Рахунки та акти за період з березня 2017 року по квітень 2019 року отримані відповідачем особисто, що підтверджується реєстрами вручення рахунків (а.с. 130-131).

Рахунки та акти за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року надіслані відповідачу за його місцезнаходженням разом із супровідними листами рекомендованою кореспонденцією:

за листопад 2019 року 24.12.2019;

за грудень 2019 року 29.01.2020;

за січень 2020 року 18.02.2020;

за лютий 2020 року 13.03.2020;

за березень та квітень 2020 року 09.06.2020 (а.с. 132 - 136).

Відповідач оплату за спожиту теплову енергію здійснив частково, а саме:

за жовтень 2017 року у сумі 341,11 грн повністю та вчасно 14.11.2017 з переплатою у сумі 27,75 грн, яку позивач зарахував у часткове погашення оплати за березень 2017 року на суму 786,64 грн (за вказаних обставин теплова енергія за жовтень 2017 року на суму 341,11 грн не є спірною сумою та не входить до спірного періоду);

677,64 грн 29.01.2018 (без призначення платежу);

583,57 грн 16.03.2018 (без призначення платежу);

756,12 грн 26.03.2019 за лютий 2019 року (а.с. 137).

Залишок не сплачених грошових коштів за спожиту теплову енергію становить 9926,26 грн (12312,45 - 341,11 - 27,75 - 677,64 - 583,57 - 756,12 = 9926,26), що і є причиною виникнення спору.

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з виконанням сторонами договірних зобов`язань щодо поставки й оплати теплової енергії.

Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Поставка відповідачу з березня 2017 року по квітень 2020 року теплової енергії на суму 12312,45 грн підтверджується належними й допустимими доказами.

Відповідно до пункту 7.4 договору, приймаючи до уваги нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, враховуючи вимоги статей 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу й закінчення строків, оплата спожитої відповідачем теплової енергії за спірними актами мала бути здійснена у наступні строки:

за актом від 31.03.2017 за березень 2017 року на суму 786,64 грн - не пізніше 12.04.2017;

за актом від 30.11.2017 за листопад 2017 року на суму 583,57 грн - не пізніше 18.12.2017;

за актом від 31.12.2017 за грудень 2017 року на суму 677,64 грн - не пізніше 16.01.2018;

за актом від 31.01.2018 за січень 2018 року на суму 801,86 грн - не пізніше 12.02.2018;

за актом від 28.02.2018 за лютий 2018 року на суму 907,80 грн - не пізніше 12.03.2018;

за актом від 31.03.2018 за березень 2018 року на суму 941,23 грн - не пізніше 11.04.2018;

за актом від 30.04.2018 за квітень 2018 року на суму 298,61 грн - не пізніше 14.05.2018;

за актом від 30.11.2018 за листопад 2018 року на суму 609,77 грн - не пізніше 17.12.2018;

за актом від 31.12.2018 за грудень 2018 року на суму 949,46 грн - не пізніше 18.02.2019;

за актом від 31.01.2019 за січень 2019 року на суму 964,34 грн - не пізніше 13.02.2019;

за актом від 28.02.2019 за лютий 2019 року на суму 756,12 грн - не пізніше 11.03.2019;

за актом від 31.03.2019 за березень 2019 року на суму 602,54 грн - не пізніше 10.04.2019;

за актом від 30.04.2019 за квітень 2019 року на суму 107,45 грн - не пізніше 10.04.2019;

за актом від 30.11.2019 за листопад 2019 року на суму 612,11 грн - не пізніше 02.01.2020;

за актом від 31.12.2019 за грудень 2019 року на суму 644,71 грн - не пізніше 06.02.2020;

за актом від 31.01.2020 за січень 2020 року на суму 779,30 грн - не пізніше 26.02.2020;

за актом від 29.02.2020 за лютий 2020 року на суму 736,55 грн - не пізніше 23.03.2020;

за актом від 31.03.2020 за березень 2020 року на суму 168,02 грн - не пізніше 17.08.2020 ;

за актом від 30.04.2020 за квітень 2020 року на суму 43,62 грн - не пізніше 17.08.2020.

Строк оплати є таким, що настав. Докази повної оплати відповідачем спожитої теплової енергії відсутні.

Отже, позовні вимоги про стягнення основного боргу у сумі 9 926,26 грн є законними й обґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Заявлена позивачем до стягнення пеня у загальній сумі 122,59 грн розрахована ним за загальний період з 26.02.2020 по 10.12.2020 із заборгованості за актами за січень квітень 2020 року (а.с. 221 - 224).

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені встановлено, що він здійснений без урахування вимог статей 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу й закінчення строку при визначенні періоду прострочки виконання зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за актом за січень 2020 року на суму 779,30 грн.

За результатом здійсненого судом перерахунку пеня із заборгованості відповідача у сумі 779,30 грн з 27.02.2020 по 25.08.2020 фактично становить 60,77 грн, а не 61,24 грн, яку позивач розрахував за період з 26.02.2020 по 25.08.2020.

В іншій частині розрахунок пені відповідачем здійснений правильно.

За таких обставин заявлена позивачем до стягнення пеня підлягає зменшенню на 0,47 грн (61,24 60,77 = 0,47) й у підсумку становить 122,12 грн (122,59 0,47 = 122,12).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення 633,43 грн 3% річних нараховані за загальний період з 13.04.2017 по 10.12.2020, а 956,50 грн інфляційних втрат - за загальний період з квітня 2017 року по жовтень 2020 року із заборгованості за кожним спірним актом окремо (а.с. 189 - 220).

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку 3% річних встановлені підстави для зменшення нарахувань за актами за: березень 2017 року, листопад 2017 року, лютий 2019 року, листопад 2019 року, грудень 2019 року, січень 2020 року.

За наслідком перерахунку, з урахуванням вимог статей 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу й закінчення строків, а також часткових оплат відповідача та меж позовних вимог, фактичний розмір 3% річних буде становити:

- 18,95 грн за актом за березень 2017 року, з яких: 13,90 грн із заборгованості у сумі 786,64 грн з 13.04.2017 по 13.11.2017; 4,74 грн із заборгованості у сумі 758,89 грн (з урахуванням переплати - 27,75 грн, що мала місце 14.11.2017); 0,31 грн із заборгованості у сумі 81,25 грн з 29.01.2018 по 15.03.2018 (з урахуванням оплат: 677,64 грн 29.01.2018; 583,57 грн 16.03.2018);

- 10,85 грн за актом за листопад 2017 року, з яких: 4,17 грн із заборгованості у сумі 583,57 грн з 19.12.2017 по 15.03.2018; 6,68 грн із заборгованості у сумі 81,25 грн з 16.03.2018 по 10.12.2020 (з урахуванням залишку оплати 502,32 грн (583,57-81,25=502,32) із оплати 583,57 грн 16.03.2018);

- 0,87 грн із заборгованості у сумі 756,12 грн з 12.03.2019 по 25.03.2019 за актом за лютий 2019 року (з урахуванням оплати за призначенням 756,12 грн 26.03.2019);

- 17,21 грн із заборгованості у сумі 612,11 грн з 03.01.2020 по 10.12.2020 за актом за листопад 2019 року;

- 16,28 грн із заборгованості у сумі 644,71 грн з 07.02.2020 по 10.12.2020 за актом за грудень 2019 року;

- 18,40 грн із заборгованості у сумі 779,30 грн з 27.02.2020 по 10.12.2020 за актом за січень 2020 року.

Отже, загальна сума 3% річних за цими актами фактично становить 82,56 грн (18,95 + 10,85 + 0,87 + 17,21 +16,28 + 18,40 = 82,56) замість нарахованих позивачем 139,55 грн (21,45 +26,33 + 39,72 + 17,26 + 16,33 + 18,46 = 139,55). Тобто, на 56,99 грн менше (139,55 - 82,56 = 56,99).

В іншій частині розрахунку 3% річних визначені правильно.

З урахуванням викладеного 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, становлять 576,44 грн (633,43 56,99 = 576,44).

Щодо інфляційних втрат суд зазначає таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

За результатом здійсненого судом перерахунку та в межах позовних вимог визначені позивачем інфляційні втрати підлягають зменшенню та будуть становити:

- 25,87 грн замість 71,06 грн за актом за листопад 2017 року, з яких: 14,01 грн із заборгованості у сумі 583,57 грн за січень лютий 2018 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,4%; 11,86 грн із заборгованості у сумі 81,25 грн за березень 2018 року жовтень 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 114,6%. Отже, нарахування за цим актом підлягає зменшенню на 45,19 грн (71,06 25,87 = 45,19);

- 42,07 грн замість 43,29 грн за актом за листопад 2018 року із заборгованості у сумі 609,77 грн за січень 2019 року жовтень 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 106,9%. Отже, нарахування за цим актом підлягає зменшенню на 1,22 грн (43,29 42,07 = 1,22);

- 50,32 грн замість 52,32 грн за актом за грудень 2018 року із заборгованості у сумі 949,46 грн за березень 2019 року жовтень 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 105,3%. Отже, нарахування за цим актом підлягає зменшенню на 2,00 грн (52,32 50,32 = 2,00);

- 51,11 грн замість 58,25 грн за актом за січень 2019 із заборгованості у сумі 964,34 грн за березень 2019 року жовтень 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 105,3%. Отже, нарахування за цим актом підлягає зменшенню на 7,14 грн (58,25 51,11 = 7,14);

- 26,51 грн замість 27,54 грн за актом за березень 2019 року із заборгованості у сумі 602,54 грн за квітень 2019 року - жовтень 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 104,4%. Отже, нарахування за цим актом підлягає зменшенню на 1,03 грн (27,54 26,51 = 1,03);

- 4,73 грн замість 4,91 грн за актом за квітень 2019 року із заборгованості у сумі 107,45 грн за квітень 2019 року- жовтень 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 104,4%. Отже, нарахування за цим актом підлягає зменшенню на 0,18 грн (4,91 4,73 = 0,18);

- 16,53 грн замість 16,65 грн за актом за листопад 2019 року із заборгованості у сумі 612,11 грн за січень жовтень 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,7%. Отже, нарахування за цим актом підлягає зменшенню на 0,12 грн (16,65 16,53 = 0,12);

- 16,12 грн замість 16,25 грн за актом за грудень 2019 року із заборгованості у сумі 644,71 грн за лютий жовтень 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,5%. Отже, нарахування за цим актом підлягає зменшенню на 0,13 грн (16,25 16,12 = 0,13);

- 21,82 грн замість 21,98 грн за актом за січень 2020 року із заборгованості у сумі 779,30 грн за березень жовтень 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,8%. Отже, нарахування за цим актом підлягає зменшенню на 0,16 грн (21,98 21,82 = 0,16);

- 14,73 грн замість 14,80 грн за актом за лютий 2020 року із заборгованості у сумі 736,55 грн за квітень жовтень 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,0%. Отже, нарахування за цим актом підлягає зменшенню на 0,07 грн (14,80 14,73 = 0,07);

- 2,52 грн замість 2,54 грн за актом за березень 2020 року із заборгованості у сумі 168,02 грн за вересень жовтень 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 101,5%. Отже, нарахування за цим актом підлягає зменшенню на 0,02 грн (2,54 2,52 = 0,02);

- 0,65 грн замість 0,66 грн за актом за квітень 2020 року із заборгованості у сумі 43,62 грн за вересень жовтень 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 101,5%. Отже, нарахування за цим актом підлягає зменшенню на 0,01 грн (0,66 0,65 = 0,01);

Загальна сума безпідставно нарахованих інфляційних втрат за цими актами становить 57,27 грн (45,19 + 1,22 + 2,00 + 7,14 + 1,03 + 0,18 +0,12 + 0,13 + 0,16 + 0,07 + 0,02 + 0,01 = 57,27).

Нарахування позивачем інфляційних втрат у сумі 41,66 грн із заборгованості у сумі 756,12 грн за період з 12.03.2019 по 10.12.2020 за актом за лютий 2019 також є безпідставним, оскільки заборгованість на цю суму була фактично погашена відповідачем 26.03.2019. За таких обставин період заборгованості становить фактично з 12 по 25 березня 2019 року. Тобто, менше половини місяця, що унеможливлює нарахування інфляційних втрат.

В іншій частині нарахувань інфляційних втрат правові підстави для їх зменшення відсутні.

З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у загальній сумі 857,57 грн (956,50 57,27 - 41,66 = 857,57).

Отже, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 11 482,39 грн, з яких: 9 926,26 грн основний борг, 122,12 грн - пеня, 576,44 грн - 3% річних, 857,57 грн - інфляційні втрати.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд враховує, що за загальним правилом, передбаченим статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

За результатом розгляду справи на відповідача покладається судовий збір у сумі 2073,76 грн (11482,39х2102,00/11638,78 = 2073,76).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпромсервіс" про стягнення 11638,78 грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпромсервіс" (ідентифікаційний код 30173546; місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, Донецьке шосе, буд. 7) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код 32688148; місцезнаходження: 49081, м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 29, офіс 504) основний борг у сумі 9 926,26 грн, пеню у сумі 122,12 грн, 3% річних у сумі 576,44 грн, інфляційні втрати у сумі 857,57 грн, судовий збір у сумі 2 073,76 грн.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI Перехідні положення цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 08.04.2021.

Суддя І.І. Колісник