Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/12/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Пеньківській О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Бурзаковська Т.В., довіреність №14-52 від 02.02.21;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ)

до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (м.Житомир)

про стягнення 529 924,22грн

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради 529924,22грн заборгованості, з яких: 351718,16грн пені, 30017,21грн 3% річних, 7635,08грн інфляційних та 140553,77грн збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем умов договору №5222/18-КП-10 постачання природного газу від 02.10.2018 в частині оплати природного газу, отриманого в період з жовтня 2018 по квітень 2019 року, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних.

Ухвалою господарського суду від 16.01.21 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.02.21.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити в стягненні збитків та зменшити розмір пені. Зазначає, що пунктом 2.4. додаткової угоди №4 від 02.10.18 до договору передбачено можливість перегляду та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за ініціативою споживача. Коригування споживання природного газу може відбуватися не пізніше ніж за три робочих дні до кінця місяця постачання газу, що є ускладненим для відповідача, враховуючи специфіку роботи підприємства. Коригування в квітні 2019 року не було проведено, оскільки АТ "Житомиргаз" своєчасно не опломбувало котельні після завершення опалювального сезону (т.3, а.с.178-179).

У відповіді на відзив позивач вважає, що відповідач не навів обґрунтованих підстав, які б спростували аргументи, викладені у позовній заяві, а вимога про зменшення розміру пені на 90% є необґрунтованою та незаконною. Вказує, що за підсумками розрахункового періоду у березні - квітні 2019 року фактичний обсяг використаного споживачем природного газу відрізнявся від замовленого обсягу газу більше ніж на 5%, тому КП "Житомиртеплокомуненерго" нараховано збитки, відповідно до умов договору.

Ухвалою господарського суду від 16.02.21 відкладено підготовче засідання на 15.03.21.

Ухвалою суду від 15.03.21 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/12/21 до судового розгляду по суті на 13.04.21.

Представник позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Заперечила щодо задоволення клопотання КП "Житомиртеплокомуненерго" про зменшення розміру пені.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. В адресованій господарському суду заяві від 12.04.21 №1163/6 просив розглядати справу без участі представника КП "Житомиртеплокомуненерго".

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.10.18 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник/позивач) та Комунальним підприємством "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (споживач/відповідач) укладено договір постачання природного газу №5222/18-КП-10 (т.1, а.с.22-31), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору передбачено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установми/організаціями

Положення договору постачання природного газу №5222/18-КП-10 від 02.10.18 неодноразово змінювалися шляхом підписання додаткових угод (т.1, а.с.32-48).

Відповідно до п.2.1. договору (в редакції додаткової угоди №6 від 20.03.19), постачальник передає споживачу в період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений обсяг (об`єм) природного газу в кількості 2241,537тис. куб. м, в тому числі по місяцях, перелік яких зазначено у п. 2.1. договору (а. с. 38 т.1).

Згідно з п.3.7 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до пункту 6.1. договору (пункту 5.1. договору в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.18), оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

На виконання умов договору №5222/18-КП-10 постачання природного газу в період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 16898944,77грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.18 на суму 231067,36грн; від 30.11.18 на суму 2600581,80грн; від 31.12.18 на суму 3789703,54грн; від 31.01.19 на суму 4351004,20грн; від 28.02.19 на суму 3111906,10грн; від 31.03.19 на суму 2168049,41грн; від 30.04.19 на суму 646632,36грн, які підписано та скріплено печатками сторін (т.1, а.с.49-55).

В свою чергу відповідач свої зобов`язання з оплати отриманого природного газу в період жовтень 2018 - квітень 2019 року виконав у повному обсязі, сплативши позивачу всю суму заборгованості, однак, при цьому порушив встановлені договором строки для оплати, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом про стягнення з відповідача за період з 27.11.18 по 25.09.19 пені у сумі 351718,16грн, 3 % річних за цей же період у розмірі 30017,21грн, 7635,08грн інфляційних, а також 140553,77грн збитків, нарахованих на підставі п.3.13 та 5.7 договору №5222/18-КП-10 від 02.10.18

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та всі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю виходячи з наступного.

Згідно зі ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору постачання природного газу №5222/18-КП-10 від 02.10.18, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно із ч.ч.1-3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, судом встановлено факт належного виконання зобов`язань з боку позивача щодо поставки природного газу відповідачу у жовтні 2018 року - квітні 2019 року на загальну суму 16898944,77грн.

Натомість, відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару виконав з порушенням умов, встановлених п.6.1 договору, що підтверджується матеріалами справи.

У п. 8.2. договору (п.7.2. в редакції додаткової угоди № 4 від 28.11.18) зазначено, що у разі прострочення споживачем оплати, згідно з п. 6.1. договору (пунктів 5.1., 5.6. в редакції додаткової угоди № 4 від 28.11.18), він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно норм ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за отриманий від позивача природний газ, є порушенням зобов`язання, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплату неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з розрахунку (т.1, а.с.15-21), за несвоєчасно проведені розрахунки за отриманий природний газ, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 351718,16грн, яка нарахована за зобов`язаннями жовтня 2018 року - квітня 2019 року періодами, на суми прострочених зобов`язань, що мали місце у визначеному періоді.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд встановив, що розрахунок пені здійснено в межах шестимісячного строку для нарахування штрафних санкцій, передбаченого ст.232 ГК України, в межах строків позовної давності, є обґрунтованим та арифметично правильним.

Отже, вимога про стягнення з відповідача пені у сумі 351718,16грн є такою, що заявлена відповідно до умов договору та чинного законодавства.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 30017,21грн 3% річних та 7635,08грн інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

Приписами статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача (т.1, а.с.15-21) 3% річних нараховані починаючи з 28.11.18 по 25.09.18 на суму простроченого зобов`язання, що існувала у відповідному періоді, яка в загальному розмірі склала 30017,21грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним.

Таким чином, вимога про стягнення 3% річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню в сумі 30017,21грн.

В частині вимог про стягнення з відповідача 7635,08грн інфляційних, суд встановив, що нарахування позивачем здійснено за зобов`язаннями лютого 2019 року за період з 01.04.19 по 31.05.19 на суму простроченого зобов`язання, що існувала у відповідному місяці та за зобов`язаннями березня 2019 року за період з 01.05.19 по 31.07.19 (т.1, а.с.18-20).

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних нарахувань склала 7635,08грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань, суд встановив, що розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним.

Отже вимога в частині стягнення з відповідача інфляційних заявлена у відповідності до норм чинного законодавства та підлягає задоволенню в розмірі 7635,08грн.

Щодо стягнення з КП "Житомиртеплокомуненерго" 140553,77грн збитків за неналежне виконання п.2.1 договору, розрахованих на підставі п.3.13 та п.5.7 договору та п.1 Розділу VІ Правил постачання природного газу суд зазначає наступне.

18.03.19 сторони підписали додаткову угоду № 5, в якій визначили, що пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п-6., підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 договору застосовуються сторонами 01 березня 2019 року, а пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз.1) підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2., абзац другий підп.2) п.6.4 договору з 01 березня 2019 року втрачають чинність (т.1, а.с.45).

Пунктом 3.13. договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.18) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1. договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7. договору. При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

3.13.2. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою.

В = (Vф - Vп) х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 договору;

Ц- ціна природного газу за цим договором;

К- коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7 договору передбачено, що відшкодування постачальнику збитків, розрахованих, відповідно до умов п. 3.13 договору, здійснюється таким чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Згідно з підпунктом 8 п. 6.2. договору, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до п. 3.13. договору.

Як визначено підпунктом 4 п.6.3. договору, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1 договору у разі, якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Вказані вище пункти договору, що почали діяти з 01.03.19, узгоджуються з положеннями п.1 Розділу VI Правил постачання природного газу (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.15 № 2496 (із змінами).

Відповідно до п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди №6 від 20.03.19 та №8 від 22.04.19), постачальник передає споживачу у березні 2019 року - 320,000 тис куб м природного газу, у квітні 2019 року - 50,700 тис куб м природного газу (т.1, а.с.46).

З актів приймання-передачі природного газу від 31.03.19 та від 30.04.19 вбачається, що обсяг фактично переданого природного газу у березні 2019 року становив 289,745 тис куб м, у квітні 2019 року складав 86,418 тис куб м (т.1, а.с.54-55).

Таким чином, у березні 2019 року КП "Житомиртеплокомуненерго" фактично спожив природний газ у меншому розмірі (на 30,26 тис куб м) , а в квітні 2019 року у більшому обсязі (на 35,72 тис куб м), ніж узгодили сторони.

16.05.19 постачальник направив на адресу споживача акт-претензію №26-575-19 від 14.05.19, який змінено в частині розрахунку суми збитків відповідно до листа від 25.11.19 вих№26-4066-19 та 13.06.19 акт-претензію №26-1765-19 від 10.06.19 з вимогою до КП "Житомиртеплокомуненерго" сплатити збитки на підставі пунктів 3.13., 5.7. договору та п. 1 Розділу VI Правил постачання природного газу в загальному розмірі 140553,77грн (6921,84грн за березень 2019) + 133631,93грн за квітень 2019), за різницю між замовленим в березні 2019 та квітні 2019 року (т.1, а.с. а.с.62-68; 71-76; 78-82).

КП "Житомиртеплокомуненерго" в листі від 11.12.19 вих.№4096/18 повідомляло, що сумарний обсяг природного газу за березень-квітень 2019 року по всім категоріям (ТЕ,БО,КП,РО) не перевищував замовлений сумарний обсяг на 5%, згідно з договором, а тому просило не застосовувати до споживача вимоги, викладені в актах-претензіях (т.1, а.с.83).

Разом з тим, слід відзначити, що в даному випадку позивачем пред`явлено позов за неналежне виконання умов конкретного договору №5222/18-КП-10 від 02.10.18, при цьому судом встановлено, що відповідачем допущено порушення п.2.1 договору в частині відхилення фактично використаних споживачем в березні та квітні 2019 року обсягів спожитого газу більш ніж на 5 % (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів).

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України, одним з правових наслідків порушення зобов`язання є відшкодування збитків.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1 ст. 623 ЦК України).

Перевіривши розрахунок збитків (т.1, а.с.62), розрахованих на підставі пунктів 3.13 та 5.7 договору та п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.15 №2496, суд дійшов висновку про правомірність нарахування збитків у розмірі 140553,77грн

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені на 90 % від заявленої позивачем до стягнення, суд дійшов наступних висновків.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив зменшити розмір пені на 90%, посилаючись на скрутне фінансове становище. В обґрунтування вказаних доводів зазначив, що збитки підприємства станом на 30.09.20 становлять 290777тис.грн, що підтверджується звітом про фінансовий стан підприємства на вказану дату. На момент розгляду справи, існує заборгованість споживачів за спожиті послуги з теплопостачання у розмірі 237 млн грн, яка виникла через неплатоспроможність деяких верств населення. Всі розрахунки по відкритих виконавчих провадженнях та поточні платежі за спожитий природній газ КП "Житомиртеплокомуненерго" проводить із поточних рахунків зі спеціальним режимом використання, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.14 № 217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованими постачальниками природного газу". Водночас підприємство належить до комунальної форми власності та не є кінцевим споживачем природного газу. КП "Житомиртеплокомуненерго" є теплопостачальною організацією, яка виробляє теплову енергію для потреб споживачів, в даному випадку для бюджетних установ та організацій та інших споживачів, що є збитковим.

Частина 2 ст. 218 ГК України зазначає, що єдиною підставою звільнення від господарсько-правової відповідальності дія непереборної сили, тобто надзвичайні та невідворотні обставини, що унеможливили належне виконання зобов`язання. Не є підставами звільнення від відповідальності, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника потрібних коштів.

Господарський кодекс України встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами (частина 1 статті 229 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як визначено 4 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Заборгованість кінцевих споживачів, збитковість підприємства, відсутність прибутку або скрутне матеріальне становище не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності. КП "Житомиртеплокомуненерго" не обмежене у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема перенесення оплати, взаємозаліку, зменшення власних витрат, а тому суд відмовляє в задоволенні клопотання про зменшення розміру пені на 90%.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 529924,22грн, з яких: 351718,16грн пені, 30017,21грн 3% річних, 7635,08грн інфляційних та 140553,77грн збитків.

Судовий збір, відповідно до п.1 ч.4 ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (10014, м.Житомир, вул.Київська, 48, ідентифікаційний код 35343771)

на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720):

- 351718,16грн пені;

- 30017,21грн 3% річних;

- 7635,08грн інфляційних;

- 140553,77грн збитків;

- 7948,86грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 14.04.21

Суддя Соловей Л.А.