ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2021 р. Справа№ 910/18459/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 30.03.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 10.08.2020 (повний текст складено 12.08.2020)

у справі № 910/18459/19 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітібудсервіс"

до Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне підприємство "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця"

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітібудсервіс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4" (далі - відповідач, скаржник) про зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором від 19.11.2014, в частині передачі 1000 кв.м. збудованого житла на користь позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/18459/19 позов задоволено повністю.

Зобов`язано Приватне акціонерне товариство "Домобудівний комбінат № 4" передати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітібудсервіс" 1 000,00 (одну тисячу) кв.м. із збудованого житла в об`єкті будівництва, яке знаходиться на земельній ділянці площею 7,3 га з кадастровим номером :85:227:0300, що розташована за адресою: м. Київ, Подільський район, відділення центральне, масив № 3.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітібудсервіс" витрати по сплаті судового збору у розмірі 270 000, 00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Домобудівний комбінат № 4" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/18459/19 та ухвалити нове, яким у позові відмовити повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до положень ЦК України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також враховуючи п 5.4.3 Договору, право власності на такі квартири станом на 07.12.2017 зареєстроване за ПрАТ "ДБК-4" не було, а отже сторони не могли вчиняти будь-яких дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення речових прав на квартири, а саме укладати Додаткову угоду до Договору від 07.12.2017.

Також скаржник зазначає, що як вбачається із пунктів додаткової угоди 1000 кв.м. повинна була передаватися після підписання договору, а не Додаткової угоди і сторони мали намір укласти відповідний договір і меморандум на будівництво житла скаржником на землях наданих позивачем і у розрахунках за відповідними договором і меморандумом врахувати 3046,05 кв.м.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2020, справа № 910/18459/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/18459/19 було залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/18459/19 та було призначено до розгляду на 30.11.2020.

05.11.2020 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі №910/18459/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/18459/19 відкладено на 14.12.2020.

В судовому засіданні 14.12.2020 оголошено протокольно перерву до 22.12.2020.

21.12.2020 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4" надійшла заява про відвід головуючого колегії суддів Алданової С.О. від апеляційного розгляду справи № 910/18459/19.

В судовому засіданні судом розглянуто заяву про відвід головуючого колегії суддів Алданової С.О. від апеляційного розгляду справи № 910/18459/19 та ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 дану заяву визнано необґрунтованою.

Разом з тим, в судовому засіданні головуючою суддею Алдановою С.О. подано заяву про самовідвід від розгляду даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 заяву про самовідвід головуючої судді Алданової С.О. від розгляду справи №910/18459/19 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 - задоволено, матеріали справи №910/18459/19 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат №4" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі №910/18459/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Куксов В.В., судді : Тищенко О.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2020 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат №4" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі №910/18459/19 прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі. Призначено справу до розгляду на 24.02.2021.

18.02.2021 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшли додаткові пояснення по справі №910/18459/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі №910/18459/19 на 03.03.2021.

03.03.2021 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшли додаткові пояснення по справі №910/18459/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі №910/18459/19 на 23.03.2021

23.03.2021 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшли додаткові пояснення по справі №910/18459/19.

29.03.2021 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшли додаткові пояснення по справі №910/18459/19.

В судовому засіданні оголошено перерву на 30.03.2021.

30.03.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від представника скаржника надійшла заява про відвід судді Тищенко О.В. від апеляційного розгляду справи №910/18459/19. В обґрунтування заявленого відводу останній зазначає, що суддя-учасник Тищенко О.В. вже брала участь у справі між тими ж самими сторонами, зокрема у справі №910/793/20 за позовом ПрАТ "ДБК-4" до ТОВ "Сітібудсервіс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ДП Агрокомбінат "Пуща-Водиця" про визнання правочину недійсним.

30.03.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від представника скаржника надійшла заява про відвід судді Тарасенко К.В. від апеляційного розгляду справи №910/18459/19. В обґрунтування заявленого відводу останній зазначає, що суддя-учасник Тарасенко К.В. вже брала участь у справі між тими ж самими сторонами, зокрема у справі №910/793/20 за позовом ПрАТ "ДБК-4" до ТОВ "Сітібудсервіс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ДП Агрокомбінат "Пуща-Водиця" про визнання правочину недійсним.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2021 заяву голови правління Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4" про відвід судді Тищенко О.В. від участі у розгляді справи №910/18459/19 залишено без задоволення. Заяву голови правління Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4" про відвід судді Тарасенко К.В. від участі у розгляді справи №910/18459/19 залишено без задоволення.

В судовому засіданні 30.03.2021 представники сторін висловили свою позицію щодо апеляційної скарги.

В судовому засіданні 30.03.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 05.03.2013 між Державним підприємством "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" (далі - сторона 1, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сітібудсервіс" (далі - сторона 2) укладено Інвестиційний договір № 0503-ІД/13 (далі - Інвестиційний договір), предметом якого є зобов`язання та права сторін щодо їх дій по будівництву об`єкта земельній ділянці з метою отримання кожної зі сторін своєї частини в збудованому об`єкті або іншого майна та/або коштів в порядку та на умовах, визначених в Договорі.

В порядку та на умовах даного Договору сторона 1, як землекористувач земельної ділянки, залучає сторону 2 до будівництва об`єкта на земельній ділянці та делегує стороні 2 забезпечити проектування та спорудження об`єкта, а сторона 2 зобов`язується на свій ризик за рахунок власних або залучених сил, коштів, матеріалів, засобів, техніки та устаткування забезпечити в повному обсязі проектування та спорудження об`єкта відповідно до проектної документації.

Згідно з п. 1.1.6 Інвестиційного договору, під терміном "земельна ділянка" сторони розуміють - частину земної поверхні (територія) орієнтовною загальною площею 42,35 га, розташована між проспектом Правди та вулицею Полковою в Подільському районі міста Києва, з межами, визначеними в Додатку № 1 до даного Договору.

Пунктом 1.1.8 Інвестиційного договору узгоджено, що під терміном "об`єкт" сторони розуміють - житлову та громадську забудову з об`єктами інженерно-транспортної інфраструктури, що має бути збудована на земельній ділянці (між проспектом Правди та вулицею Полково в Подільському районі міста Києва), орієнтовно загальною площею не менше 50 000,00 квадратних метрів. Загальна площа об`єкта, кількість будівель та технічні характеристики і параметри об`єкта будуть визначені в Проектній документації.

Відповідно до п. 5.2.1 та 5.2.2 Інвестиційного Договору за виконання своїх зобов`язань за Договором сторона 1 отримує у свою власність (господарське відання) 5% площі житла в об`єкті. Решту об`єкта (95%) площі житла в об`єкті та 100%площі нежилого призначення в об`єкті отримує у свою власність сторона 2.

19.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сітібудсервіс" (далі - сторона 1) та Публічним акціонерним товариством "Домобудівний комбінат № 4" (далі - сторона 2) укладено Договір (далі - Договір), предметом якого є правове рулювання участі сторін щодо організації будівництва об`єкта будівництва на земельній ділянці, його подальшого введення в експлуатацію з метою отримання кожної із сторін своєї частини в збудованому об`єктів будівництва та/або коштів в порядку та на умовах, визначених у Договорі.

Право забудови земельної ділянки, яке належить стороні 1, на підставі Договору № 0503-ІД/13 від 05.03.2013, укладеного між останнім та ДП "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця", передає стороні 2, а сторона 2 приймає від сторони 1 функції забудовника щодо всіх дій необхідних для проектування, будівництва та введення в експлуатацію об`єкта будівництва в момент підписання цього Договору (п. 2.2 Договору).

Згідно з пунктами 1.1.2-1.1.7 Договору сторонами узгоджено наступні скорочення ті їх тлумачення: земельна ділянка - земельна ділянок площею 7,3 га, що розташована за адресою: м. Київ, Подільський район, відділення центральне, масив № 3, кадастровий номер якої :85:227:0300, графічне зображення якої визначено в Додатку № 1 до цього Договору, та цільове призначення якої визначено наказом Головного управління Держземагенства у м. Києві від 31.10.2014 № 21/0/13-14; об`єкт будівництва - об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди, тощо), що будуть побудовані на земельній ділянці з характеристиками та параметрами згідно проектної документації; загальна площа об`єкта будівництва - площа об`єкта будівництва, що складається із площі житлових та нежитлових приміщень в сіх об`єктах, збудованих на земельній ділянці, визначеній в п. 1.1.2 цього Договору; площа житла в об`єкті - загальна площа всіх квартир в об`єкті. При цьому квартира це - внутрішня ізольована частина в об`єкті, що складається з комплексу взаємопов`язаних житлових приміщень, допоміжних приміщень, балкону та/або лоджії, та має самостійний вихід на вулицю, коридор загального користування або сходову клітку і призначення та придатна для постійного у ній проживання фізичних осіб; площа нежитлового призначення - площа всіх основних та допоміжних нежилих приміщень в об`єкті та машино-місць в паркінгах в об`єкті, які є (можуть бути) окремим предметом цивільного обороту; функції замовника - передбачені законодавством права та обов`язки, дії замовника будівництва об`єкту, включаючи, але не обмежуючись цим, права та обов`язки, а також дії щодо отримання необхідних дозволів на будівництво об`єкту будівництва, розробки та погодження проектно-кошторисної документації, отримання відповідних вихідних даних, технічних умов, будівництва об`єкту, оформлення права власності на об`єкт будівництва чи на його окремі частини, фінансування всіх вище перелічених та інших дій власними коштами та/або із залученням третіх осіб, продаж третім особам (юридичним/фізичним) прав на об`єкт будівництва.

Пунктом 5.4.3 Договору узгоджено, що сторона 2 має право після затвердження спорудження (будівництва) об`єкта будівництва та прийняття його в експлуатацію отримати в натурі у власність об`єкт будівництва, відповідно до умов цього Договору.

12.07.2016 сторонами укладено Додаткову угоду до Договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти п. 3.3 та п. 3.4 Договору в новій редакції.

Згідно з п. 3.3 Договору (в редакції Додаткової угоди від 12.07.2016) для виконання стороною 1 своїх зобов`язань за Договором № 0503-ІД/13 від 05.03.2013 перед ДП "НДВА "Пуща-Водиця", який є землекористувачем земельної ділянки площею 7,3 га, що розташована за адресою: м. Київ, Подільський район, відділення центральне, масив № 3, за кадастровим номером :95:227:0300 та враховуючи передачу функцій замовника будівництва стороні-2 для будівництва на цій земельній ділянці об`єктів загальною площею 251 112 м2, в яких площа житла складає 173 153,54 м2 на підставі п. 2.2 Договору від 19.11.2014, сторона 2 передає стороні 1 5611,63 м.кв., а сторона 1 в свою чергу зобов`язана передати ДП "НДВА "Пуща-Водиця" площу житла в обсязі не менше ніж 5611,63 кв.м. Передача стороною 2 площ житла стороні 1 виконується по кожному об`єкту будівництва на підставі Актів готовності об`єктів до експлуатації.

Відповідно до п. 3.3.1 Договору (в редакції Додаткової угоди від 12.07.2016) за виконання стороною 1 своїх зобов`язань за Договором, сторона 2 бере участь щодо розбудови соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури на земельній ділянці, пропорційно до рівня навантаження об`єкта будівництва, в обсягу та строки, які будуть погоджені сторонами в додатковій угоді до цього Договору.

Пунктом 3.4 Договору (в редакції Додаткової угоди від 12.07.2016) узгоджено, що після укладення цього Договору та передачі функцій забудовника стороні 2, сторона 2 отримує у свою власність майнові права на решту загальної площі об`єкта будівництва.

У відповідності до пунктів 2-5 Додаткової угоди від 12.07.2016, протягом п`ятнадцяти календарних днів після підписання цієї Додаткової угоди, сторони підписують протокол розподілу площі в об`єкті будівництва, в якому визначають конкретні майнові права на приміщення в об`єкті будівництва, які отримує у власність кожна зі сторін.

Якщо відсотковий розмір частки сторони в об`єкті будівництва не співпадатиме з площею цілих приміщень, для розподілу частин об`єкта будівництва між сторонами застосовуються округлення згідно з чинними правилами бухгалтерського обліку до десятих метра.

Сторона 2 протягом п`ятнадцяти календарних днів після підписання Актів готовності об`єктів до експлуатації з урахуванням фактичних обмірів БТІ щодо кожного житлового будинку окремо оформлюють зі стороною 1 Акт про розподіл площі в об`єкті будівництва, щодо розмежування між сторонами приміщень в об`єкті будівництва, які визначені у Протоколі розподілу. Одночасно з підписанням Акта про розподіл площі в об`єкті будівництва сторона 1 зобов`язана надати стороні 2 Довідку про повне виконання стороною 2 своїх зобов`язань за п. 3.3 Договору, викладеному в редакції цієї Додаткової угоди (форма Довідки додається та є невід`ємною частиною цього Договору).

Оформлення права власності на квартири, які передаються стороною 2 стороні 1 для розрахунку з ДП "НДВА "Пуща-Водиця" відповідно до умов п. 3.3 цього Договору, виконується не за рахунок сторони-2 та сторони-1.

На виконання умов Договору та Додаткової угоди сторонами підписано Протокол розподілу площі житла в об`єктах будівництва.

23.01.2017 між сторонами складено та підписано Акт розподілу площ в об`єкті, відповідно до якого, сторони, з врахуванням обмірів технічної інвентаризації погодили наступний розподіл першої черги будівництва (житловий будинок № 1, що складається з шести корпусів) на земельній ділянці розміром 7,3 га, кадастровий номер :85:227:0300, яка розташована в Подільському районі міста Києва та прилягає до вулиці Маршала Гречка та проспекту Правди . Сторона 1 отримує у власність 1862,9 кв.м. площ житла в першій черзі будівництва (житловий будинок № 1, що складається з шести корпусів) на земельній ділянці розміром 7,3 га кадастровий номер 80000000:85:227:0300, яка розташована в Подільському районі міста Києва та прилягає до вулиці Маршала Гречка та проспекту Правди, а саме 24 квартири з визначеними характеристиками.

11.07.2017 між сторонами складено та підписано Акт розподілу площ в об`єкті, відповідно до якого, сторони, з врахуванням обмірів технічної інвентаризації погодили наступний розподіл другої черги будівництва (житловий будинок № 2, що складається з шести корпусів) на земельній ділянці розміром 7,3 га, кадастровий номер :85:227:0300, яка розташована в Подільському районі міста Києва та прилягає до вулиці Маршала Гречка та проспекту Правди . Сторона 1 отримує у власність 1884,5 кв.м. площ житла в другій черзі будівництва (житловий будинок № 2, що складається з шести корпусів) на земельній ділянці розміром 7,3 га кадастровий номер 80000000:85:227:0300, яка розташована в Подільському районі міста Києва та прилягає до вулиці Маршала Гречка та проспекту Правди , а саме 24 квартири з визначеними характеристиками.

07.12.2017 сторонами укладено Додаткову угоду до Договору, за умовами якої, сторони дійшли згоди викласти п. 3.3 Договору в новій редакції.

Згідно з п. 3.3 Договору (в редакції Додаткової угоди від 07.12.2017) за виконання стороною 1 своїх зобов`язань за Договором, із збудованого житла площею 173 153,54 кв.м., сторона 2 зобов`язується передати на користь сторони 1 квартири загальною площею 8 657,68 кв.м.

Сторони погодили та розуміють, що із вказаної вище площі 8 657,68 кв.м., станом на 07.12.2017 стороною 2 розподілено на користь сторони 1 5 611,63 кв.м. Сторона 2 зобов`язується найближчим часом передати на користь сторони 1 наступним чином:

- 1000,00 кв.м. сторона 2 передає стороні 1 із збудованого житла, з об`єктів, які будуються на даний час і буде передано після підписання цього Договору;

- решту площі розміром 2 046,05 кв.м. сторона 2 передає стороні 1 із перших нових проектів будівництва, які будуть реалізовуватись за участю сторони 2.

В свою чергу, на виконання стороною 1 своїх зобов`язань за Договором № 0503-ІД/13 від 05.03.2013 перед ДП "НДВА "Пуща-Водиця", яке є користувачем земельної ділянки площею 7,3 га, сторона 1 зобов`язана передати на користь ДП "НДВА "Пуща-Водиця" 8 657,68 кв.м.

20.03.2018 між сторонами складено та підписано Акт розподілу площ в об`єкті, відповідно до якого, сторони, з врахуванням обмірів технічної інвентаризації погодили наступний розподіл третьої черги будівництва (житловий будинок № 2, що складається з шести корпусів) на земельній ділянці розміром 7,3 га, кадастровий номер :85:227:0300, яка розташована в Подільському районі міста Києва та прилягає до вулиці Маршала Гречка та проспекту Правди . Сторона 1 отримує у власність 1873,3 кв.м. площ житла в третій черзі будівництва (житловий будинок № 3, що складається з шести корпусів) на земельній ділянці розміром 7,3 га кадастровий номер 80000000:85:227:0300, яка розташована в Подільському районі міста Києва та прилягає до вулиці Маршала Гречка та проспекту Правди, а саме 26 квартири з визначеними характеристиками.

Згідно сертифікатів серії ІУ № 17, 26, 40, 35, 07, 43 від 30.12.2016, 51, 87, 81, 76, 63, 167 (квітень 2017 року), № 03, 99, 84, 17, 96, 90 (листопад 2017 року) Державною архітектурно-будівельною інспекцією України засвідчено відповідність закінченого будівництва об`єкта - будівництво мікрорайону ІІ-А у багатофункціональному житловому районі (місце розташування: прилягає до вул. Маршала Гречка та проспекту Правди у Подільському районі м. Києва) перша - третя черга будівництва, 1-18 пускові комплекси, корпуси 1-6 житлових будинків 1 - 3.

Як зазначає позивач, відповідач відповідно до умов Додаткової угоди від 07.12.2017 зобов`язався після підписання додаткової угоди передати на користь ТОВ "Сітібудсервіс" 1000 кв.м. із збудованого житла з об`єкту будівництва яке знаходиться на земельній ділянці площею 7,3 га, що розташована за адресо: м. Київ, Подільський район, відділення центральне, масив № 3, кадастровий номер 800000000:85:227:0300, при цьому, оскільки сторони у Договорі не визначили строк передачі вказаної площі із збудованого житла, такий обов`язок відповідач повинен виконати відповідно до положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, в зв`язку з чим, 20.05.2019 позивачем направлено відповідачу засобами поштового зв`язку Вимогу вих. 20/05/19-1 від 20.05.2019, у якій позивач просив у семиденний строк від дня її пред`явлення передати 1000 кв.м. із збудованого житла з об`єкту будівництва яке знаходиться на земельній ділянці площею 7,3 га, що розташована за адресою: м. Київ, Подільський район, відділення центральне, масив № 3, кадастровий номер 800000000:85:227:0300, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою, якій просить зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Домобудівний комбінат № 4" передати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітібудсервіс" 1 000,00 кв.м. із збудованого житла в об`єкті будівництва, яке знаходиться на земельній ділянці площею 7,3 га з кадастровим номером :85:227:0300, що розташована за адресою: м. Київ, Подільський район, відділення центральне, масив № 3.

Відповідач в свою чергу, у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти позову, зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 331, ч. 4 ст. 334 ЦК України тач. 4 ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. та ч. 2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також враховуючи п 5.4.3 Договору, добути зареєстровано право власності на такі квартири за відповідачем, яке станом на 07.12.2017 зареєстроване за ПрАТ "ДБК-4" не було, а отже сторони не могли вчиняти будь-яких дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення речових прав на квартири, а саме укладати Додаткову угоду до Договору від 07.12.2017.

Як зазначає відповідач, Додаткова угода суперечить ч. 3 ст. 367 ЦК України, відповідно до якої, договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а отже з огляду на приписи ч. 1 ст. 220 ЦК України, Додаткова угода є нікчемною.

Також відповідач зазначає, що Додаткова угода від 07.12.2017 до Договору містить положення, що суперечать одне одному, а також пункту 2.1 Договору, свідчить про відсутність між сторонами згоди з істотних умов Договору, зокрема щодо визначення конкретного майна, яке має передаватись позивачу, а її зміст суперечить ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 190, ст. 179, ст. 184, ч. 1 ст. 382 ЦК України, оскільки в ній відсутнє конкретне майно (в розумінні ЦК України), яке відповідач зобов`язаний передати позивачу, а позовні вимоги з передачі однієї тисячі квадратних метрів із збудованого житла в об`єкті будівництва суперечать зазначеним правовим нормам.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що заперечення відповідача не спростовують наявність у останнього обов`язку з передачі 1000,00 кв.м. із збудованого житла, доказів виконання якого відповідачем, матеріали справи не містять, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку, має місце порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором в частині передачі 1000,00 кв.м. із збудованого житла, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено позов до відповідача про виконання обов`язку в натурі.

Розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для сторін.

Згідно з п. 3.3 Договору (в редакції Додаткової угоди від 07.12.2017) за виконання стороною 1 своїх зобов`язань за Договором, із збудованого житла площею 173 153,54 кв.м., сторона 2 зобов`язується передати на користь сторони 1 квартири загальною площею 8 657,68 кв.м.

Сторони погодили та розуміють, що із вказаної вище площі 8 657,68 кв.м., станом на 07.12.2017 стороною 2 розподілено на користь сторони 1 5611,63 кв.м. Сторона 2 зобов`язується найближчим часом передати на користь сторони 1 наступним чином:

- 1000,00 кв.м. сторона 2 передає стороні 1 із збудованого житла, з об`єктів, які будуються на даний час і буде передано після підписання цього Договору;

- решту площі розміром 2 046,05 кв.м. сторона 2 передає стороні 1 із перших нових проектів будівництва, які будуть реалізовуватись за участю сторони 2.

Як зазначає позивач, що не спростовано скаржником, ПрАТ "Домобудівний комбінат № 4" на виконання умов Договору не передав позивачу 1000,00 кв.м. із збудованого житла.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарське зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що за певних умов звичайно ставляться.

Згідно з приписами ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Водночас, як зазначає скаржник, Додаткова угода суперечить ч. 3 ст. 367 ЦК України, відповідно до якої, договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а отже з огляду на приписи ч. 1 ст. 220 ЦК України, Додаткова угода є нікчемною.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦК України договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

В свою чергу, п. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України визначено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною 1 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, жодних доказів перебування у спільній частковій власності збудованого житла площею 173 153,54 кв.м. матеріали справи не містять, а скаржником не надано даних доказів до апеляційної скарги, а отже, на переконання колегії суддів, укладений між сторонами Договір не підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки не є договором про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Також у апеляційній скарзі, скаржник зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 331, ч. 4 ст. 334 ЦК України та ч. 4 ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. та ч. 2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також враховуючи п 5.4.3 Договору, для можливості укладення сторонами правочину з передачі квартир позивачу, спочатку мало бути зареєстровано право власності на такі квартири за відповідачем, яке станом на 07.12.2017 зареєстроване за ПрАТ "ДБК-4" не було, а отже сторони не могли вчиняти будь-яких дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення речових прав на квартири, а саме укладати Додаткову угоду до Договору від 07.12.2017.

Згідно з ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 статті 334 Цивільного кодексу України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут і надалі у редакції станом на дату укладення оспорюваної Додаткової угоди) будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягає право власності.

Частинами 1, 2 статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Судова колегія зазначає, що зі змісту оспорюваної Додаткової угоди не вбачається, що сторонами було погоджено перехід права власності на вказані в Додатковій угоді житлові площі збудованих квартир від відповідача до позивача.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Разом з тим, за умовами Додаткової угоди від 07.12.2017 було погоджено передачу майнових прав на нерухоме майно, а не право власності на вказані в Додатковій угоді житлові площі збудованих квартир.

В свою чергу, доводи скаржника щодо переходу права власності на нерухоме майно від скаржника до позивача за умовами Додаткової угоди також спростовуються змістом укладеного сторонами Договору від 19.11.2014, предметом якого є правове регулювання участі сторін щодо організації будівництва об`єктів нерухомого майна (об`єкт будівництва) на земельній ділянці, його подальшого введення в експлуатацію, з метою отримання кожною із сторін своєї частини в збудованому об`єкті будівництва та/або коштів в порядку та на умовах, визначених у Договорі.

Згідно зі ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Частинами 1 та 2 ст. 331 ЦК України унормовано, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, майнове право - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Згідно з ч. 3 ст. 331 Цивільного кодексу України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

Таким чином, скаржником у встановленому процесуальним законом порядку не доведено, що умови укладеної сторонами Додаткової угоди від 07.12.2017 суперечать вищевказаним положенням Цивільного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відтак доводи скаржника щодо неможливості (незаконності) вчинення ним дій з передачі житлових площ у об`єкті будівництва без першочергової реєстрації права власності за останнім на вказані квартири, на переконання колегії суддів, є безпідставними та необґрунтованими.

Суд також зауважує, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Доказів визнання Додаткової угоди від 07.12.2017 недійсною, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Більш того, судова колегія звертає увагу, що Приватне акціонерне товариство "Домобудівний комбінат № 4" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітібудсервіс" про визнання правочину недійсним. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що укладена між сторонами Додаткова угода від 07.12.2017 до Договору від 19.11.2014 суперечить приписам чинного законодавства України, а також містить положення, які суперечать одне одному. Оскільки від відповідача не надходило пропозицій з приводу внесення змін до згаданої Додаткової угоди, хоча позивач повідомляв останнього про наявні її недоліки, ця Додаткова угода, на переконання позивача, з огляду на положення ст..ст. 215, 216 ЦК України, має бути визнана недійсною в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2020 у справі №910/793/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2021, в позові відмовлено

Щодо тверджень скаржника, що Додаткова угода від 07.12.2017 до Договору містить положення, що суперечать одне одному, а також пункту 2.1 Договору, свідчить про відсутність між сторонами згоди з істотних умов Договору, зокрема щодо визначення конкретного майна, яке має передаватись позивачу, а її зміст суперечить ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 190, ст. 179, ст. 184, ч. 1 ст. 382 ЦК України, оскільки в ній відсутнє конкретне майно (в розумінні ЦК України), яке відповідач зобов`язаний передати позивачу, а позовні вимоги з передачі однієї тисячі квадратних метрів із збудованого житла в об`єкті будівництва суперечать зазначеним правовим нормам, судова колегія зазначає наступне.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

За приписами ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору із врахуванням вимог чинних правових актів, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Таким чином, цивільне законодавство обмежується презумпцією добросовісності та розумності поведінки особи.

Зміст добросовісності (bona fides) виражається через поняття "розумність і справедливість". При цьому згідно з обмежувальною функцією добросовісності, правило, обов`язкове для сторін, не застосовується настільки, наскільки за даних обставин це буде неприйнятним відповідно до критерію розумності та справедливості. Отже, добросовісність може за певних обставин анулювати чи виключити застосування правил, встановлених сторонами.

Водночас, принцип справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм.

Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Аналогічні положення містяться в статті 180 Господарського кодексу України.

Судова колегія звертає увагу, що правові наслідки щодо недосягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору визначені ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Крім того, колегія суддів вважає, що встановлені обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Оскільки матеріалами справи встановлено, що сторонами було узгоджено умови Договору та Додаткових угод, зокрема, визначено конкретне майна (майнові права), яке має передаватися позивачу, Договір виконувався обома сторонами й це підтверджується матеріалами справи та свідчить про волевиявлення сторін на укладення цього Договору, судова колегія дійшов вірного висновку, що вищевикладені твердження скаржника свідчать, що останній діяв всупереч своїй попередній поведінці.

Твердження скаржника, що із пунктів додаткової угоди вбачається, що 1000 кв.м. повинна була передаватися після підписання договору, а не Додаткової угоди і сторони мали намір укласти відповідний договір і меморандум на будівництво житла скаржником на землях наданих позивачем і у розрахунках за відповідними договором і меморандумом врахувати 3046,05 кв.м., судовою колегія відхиляються з огляду на ьбезпідставність та необґрунтованість.

З огляду на викладене, оскільки заперечення скаржника не спростовують наявність у останнього обов`язку з передачі 1000,00 кв.м. із збудованого житла, доказів виконання якого скаржником, матеріали справи не містять, судова колегія дійшла висновку, що в даному випадку, має місце порушення останнім взятих на себе зобов`язань за Договором в частині передачі 1000,00 кв.м. із збудованого житла.

За таких обставин, зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Посилання скаржника на висновки Верховного суду викладених в постановах від 22.05.2018 та 06.08.2019 у справі №826/14183/16, судовою колегією відхиляються, оскільки підстави для застосування до спірних правовідносин вищевказаних висновків Верховного Суду відсутні, оскільки предмети доказування в даній справі та справі, що розглядається є різними.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі №910/18459/19 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі №910/18459/19 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Домобудівний комбінат № 4" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі №910/18459/19 - залишити без змін.

Матеріали справи №910/18459/19 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.04.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко