СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2021 р. Справа № 922/3342/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.,

без виклику сторін,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айкьюватт Коммерс", м. Київ, (вх. № 395 Х/2)

на рішення господарського суду Харківської області від 23.12.2020 (суддя Сальнікова Г.І., ухвалене у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження, повний текст складено 23.12.2020)

у справі № 922/3342/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Айкьюватт Коммерс"(01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, б. 7, оф. 26/1)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптсервіс" (61166, м. Харків, пр. Науки, буд. 40)

про стягнення заборгованості у розмірі 32719,95 грн. за договором поставки тканини UNIFORM RIPSTOP, темно-синій, 60 % бавовна, 40 % поліестр, вибивна, полотняного переплетіння, ріпстоп, ш. 150 см,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Айкьюватт Коммерс" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптсервіс" (відповідача), в якому просив стягнути з останнього заборгованість за договором поставки тканини UNIFORM RIPSTOP, темно-синій, 60 % бавовна, 40 % поліестр, вибивна, полотняного переплетіння, ріпстоп, ш. 150 см у розмірі 32719,95 грн., з яких основна сума боргу 32237,95 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 16.04.2020 по 15.10.2020 482,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.12.2020 у справі № 922/3342/20 у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять підписаного між сторонами договору поставки; видаткова накладна № 6 від 15.04.2020 містить чисельні недоліки і не є належним доказом поставки; товарно - транспортна накладна № Р321 від 15.04.2020 не містить посилань про отримання саме відповідачем товару. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами поставку 15.04.2020 товару (тканини UNIFORM RIPSTOP, темно-синій, 60 % бавовна, 40 % поліестр, вибивна, полотняного переплетіння, ріпстоп, ш. 150 см. на загальну суму 62237,95 грн. з ПДВ) на користь відповідача, відтак у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції також відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних за період з 16.04.2020 по 15.10.2020 у сумі 482,00 грн., посилаючись на те, що такі вимоги є похідними від основної вимоги про стягнення боргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Айкьюватт Коммерс" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 19.01.2021 на рішення господарського суду Харківської області від 23.12.2020 у справі № 922/3342/20, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неправильно досліджено та оцінено докази, а саме - видаткову накладну № 6 від 15.04.2020, квитанцію про реєстрацію податкової накладної №1 від 15.04.2020, товарно-транспортну накладну Р321 від 15.04.2020, рахунок на оплату відвантаженого товару № 6 від 15.04.2020, що призвело до помилкового висновку про недоведеність позовних вимог.

Апелянт в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що між сторонами справи господарські правовідносини є тривалими, тому між ними склалася усталена практика направлення оригіналів первинних бухгалтерських документів разом з товаром, відтак їх подальше підписання відповідачем та повернення на адресу позивача залежить лише від добросовісності Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптсервіс" та не залежить від волі позивача. За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції не врахував, що товар був переданий перевізнику відповідача ОСОБА_1 , тобто в силу ч. 2 ст. 664 ЦК України, позивачем виконано обов`язок щодо передачі товару відповідачу.

Апелянт вважає, що недоліки в оформленні первинних документів не є беззаперечною підставою для визнання документа неналежним доказом поставки, оскільки зі змісту самої видаткової накладної можливо ідентифікувати вчинену господарську операцію. Крім того, позивач також відобразив господарську операцію зі спірної поставки товару в податковому обліку, що підтверджує засвідченою копією квитанції про реєстрацію податкової накладної №1 від 15.04.2020.

Апелянт зазначає, що відповідач частково сплатив рахунок на оплату № 6 від 15.04.2020 за договором № 20200415-ДГ01 від 15.04.2020, що підтверджує наданим до матеріалів справи платіжним дорученням № 968 від 30.04.2020 на суму 30000,00 грн. На думку апелянта, вищевказане свідчить про те, що поставка відбулася.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2021 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Геза Т.Д., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Айкьюватт Коммерс" на рішення господарського суду Харківської області від 23.12.2020 у справі № 922/3342/20. Встановлено сторонам справи строк до 03.03.2021 для подання відзивів на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання учасникам провадження.

Вирішено розпочати розгляд справи з 10.03.2021 без повідомлення учасників справи.

Заперечень щодо розгляду справи без повідомлення учасників справи від сторін не надходили.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Айкьюватт Коммерс", апелянтом додані додаткові докази: засвідчена копія видаткової накладної від 27.04.2020 у відповідності до якої постачальник ТОВ "Оптсервіс", одержувач ТОВ "Промдеревина", засвідчена копія відповіді на запит №12/01-2021 від 12.01.2021, засвідчена копія відповіді на запит №12/01-2021 від 12.01.2021, надані директором ТОВ "Фірма Спешл Текстайл Груп", засвідчена копія норм витрат тканин, видана Науково виробничим підприємством "Укрпожстандарт". Вказані докази, як зазначає апелянт, отримано ним після розгляду справи судом першої інстанції, що свідчить про неможливість подання їх до суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Айкьюватт Коммерс" посилається на те, що придбана у позивача тканина UNIFORM RIPSTOP, темно-синій, 60 % бавовна, 40 % поліестр, вибивна, полотняного переплетіння, ріпстоп, ш. 150 см, є унікальною, оскільки містить логотип STG на зворотній стороні, та використана відповідачем для пошиття костюмів загальною кількістю 68 одиниць, які, в подальшому, були продані відповідачем ТОВ «Промдеревина» (копія видаткової накладної від 27.04.2020).

Позивач посилається на те, що відповідач 13.02.2020 закупив тканину у ТОВ «Фірма Спешл Текстайл Груп» в кількості 39 м, однак, враховуючи норми витрат на пошиття костюмів, придбаної у ТОВ «Фірма Спешл Текстайл Груп» такої кількості тканини недостатньо для пошиття 68 одиниць костюмів.

Апелянт, посилаючись на те, що вказані докази підтверджують здійснення господарської операції між сторонами, просить розглядати апеляційну скаргу з їх урахуванням.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Докази, які додані до апеляційної скарги, до суду першої інстанції позивач не надавав, тому вони не досліджувалися судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 91 ГПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Обставини стосовно існування між позивачем та відповідачем правовідносин поставки, а також стан їх виконання, не можуть встановлюватись на підставі доданих до апеляційної скарги доказів, оскільки виникнення між учасниками спору правовідносин з поставки товару відображається у первинних документах, на які учасники спору посилаються в обґрунтування своїх вимог і заперечень, а тому додаткові докази - засвідчена копія видаткової накладної від 27.04.2020, засвідчена копія відповіді на запит №12/01-2021 від 12.01.2021, засвідчена копія відповіді на запит №12/01-2021 від 12.01.2021, засвідчена копія норм витрат тканин, не можуть бути прийняті як доказ здійснення господарської операції з поставки товару - UNIFORM RIPSTOP, темно-синій, 60 % бавовна, 40 % поліестр, вибивна, полотняного переплетіння, ріпстоп, ш. 150 см.

З урахуванням вищенаведеного, додаткові докази - засвідчена копія видаткової накладної від 27.04.2020, засвідчена копія відповіді на запит №12/01-2021 від 12.01.2021, засвідчена копія відповіді на запит №12/01-2021 від 12.01.2021, засвідчена копія норм витрат тканин, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги.

Наведені документи також не були предметом розгляду у суді першої інстанції при розгляді справи, що виключає надання їх оцінки судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 23.12.2020 у цій справі.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як зазначає позивач, між позивачем та відповідачем укладено усний договір поставки товару - тканини UNIFORM RIPSTOP, темно-синій, 60 % бавовна, 40 % поліестр, вибивна, полотняного переплетіння, ріпстоп, ш. 150 см. вартістю 62237,95 грн разом із ПДВ, відповідно до якого позивач зобов`язувався передати у власність відповідача товар, а відповідач зобов`язувався своєчасно прийняти товар і здійснити його оплату. Позивачем виставлено рахунок на оплату відвантаженого товару № 6 від 15.04.2020. Позивач стверджує, що факт відвантаження товару підтверджується видатковою накладною № 6 від 15.04.2020 та товарно-транспортною накладною № Р321 від 15.04.2020.

Позивач зазначає, що спочатку ним придбано товар за договором купівлі-продажу у ТОВ "Фірма Спешл Текстайл Груп", тому пунктом навантаження у товарно-транспортній накладній № Р321 від 15.04.2020 вказано адресу ТОВ "Фірма Спешл Текстайл Груп", а саме: Харківська обл., Харківський район, с. Котляри, вул. Озерна, 9, а пунктом розвантаження адреса вказана відповідачем, перевізник - ОСОБА_1 , якого визначено відповідачем.

Позивач вважає, що зобов`язання щодо постачання товару виконані Товариством з обмеженою відповідальністю "Айкьюватт Коммерс" у повному обсязі, про що свідчить зареєстрована податкова накладна за порядковим номером 1 від 15.04.2020 на загальну суму 62237,95 грн.

Позивач посилається на те, що відповідач виконав своє зобов`язання частково, та сплатив 30.04.2020 позивачу 30000,00 грн., що підтверджує доданим до матеріалів справи платіжним дорученням №968 від 30.04.2020.

У зв`язку із наявною у відповідача заборгованістю у сумі у розмірі 32237,95 грн, позивач направив на адресу відповідача лист-вимогу №20200908-Л01 від 08.09.2020, в якій просив погасити дебіторську заборгованість в розмірі 32237,95 грн. протягом 3-х календарних днів з моменту отримання вимоги.

Позивач посилався на те, що відповідач відповіді на лист-вимогу №20200908-Л01 від 08.09.2020 не надав, заборгованість у сумі 32237,95 грн. не сплатив, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст. 638 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч.1 ст. 639 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ч.3 ст. 639 ЦК України).

У даному випадку, матеріали справи не містить підписаного між сторонами договору поставки.

Водночас відповідно до ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач виставив рахунок на оплату № 6 від 15.04.2020 (т.1, а.с. 15).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач в рахунку на оплату товару № 6 від 15.04.2020 в графі «договір» зазначив «договір № 20200415-ДГ01 від 15.04.2020».

З матеріалів справи вбачається, що 30.04.2020 відповідач здійснив часткову оплату за рахунком № 6 від 15.04.2020 на суму 30000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 968 від 30.04.2020 (т.1, а.с. 24).

Вищенаведене свідчить, що між сторонами укладено договір поставки в усній формі.

Згідно з частинами першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

При цьому, ч. 2 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В рахунку на оплату № 6 від 15.04.2020 позивач зазначив асортимент, кількість, ціну товару, платіжні реквізити постачальника, порядок та умови отримання товару покупцем.

Зокрема, вказаний рахунок на оплату містить наступну інформацію «Увага! Оплата цього рахунку означає погодження з умовами поставки товарів. Повідомлення про оплату є обов`язковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі. Товар відпускається за фактом надходження коштів на п/р постачальника. Самовивозом, за наявності довіреності та паспорта» (т.1, а.с.15).

Вищенаведене свідчить про те, що товар відпускається самовивозом, за наявності довіреності та паспорта.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зазначеному рахунку не передбачено положення щодо строку для здійснення оплати за товар.

За відсутності договору укладеного сторонами в письмовій формі, судова колегія не може дійти висновку щодо погодженого між сторонами строку оплати рахунку № 6 від 15.04.2020.

За таких обставин, до вказаних правовідносин підлягають застосуванню приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України, тобто позивач має право вимагати виконання узгодженого сторонами зобов`язання у 7-миденний строк від дня пред`явлення вимоги.

В матеріалах справи відсутні докази направлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Айкьюватт Коммерс" на адресу відповідача листа-вимоги №20200908-Л01 від 08.09.2020 про погашення заборгованості у сумі 32237,95 грн.

З огляду на наведене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що у відповідача не настав строк виконання договору в частині сплати позивачу заборгованості.

Крім того, звертаючись до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар, позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, а саме довести факт поставки товару тканини UNIFORM RIPSTOP, темно-синій, 60 % бавовна, 40 % поліестр, вибивна, полотняного переплетіння, ріпстоп, ш. 150 см, за видатковою накладною від 15.04.2020 на загальну суму 62237,95 з ПДВ.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1 ст. 692 ЦК України). Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Відтак обов`язок відповідача оплатити товар виникає з моменту його прийняття.

Позивач, як на доказ, що свідчить про факт передачі відповідачу обумовленого товару, посилається на засвідчені копії: видаткової накладної № 6 від 15.04.2020 (т.1, а.с.16), товарно-транспортної накладної №Р321 від 15.04.2020 (т.1, а.с.17-18) та квитанції №1 про реєстрацію податкової накладної №1 від 15.04.2020 (т.1, а.с. 23).

Первинні документи, які складені на виконання умов договору та підтверджують факт поставки товару покупцеві мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення № 88), Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила № 363).

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Пунктом 2 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Зокрема, до первинних документів належать такі документи, як видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт виконаних робіт, прибутковий та видатковий касовий ордер, та інші.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції; документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Частиною 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні також встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру такої операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є також те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів.

В свою чергу, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Надана позивачем до матеріалів справи копія видаткової накладної № 6 від 15.04.2020, яка містить посилання на договір №20200415-ДГ01 від 15.04.2020, оформлена із порушенням ч.2 ст. 9 Закону, оскільки не містить наступних обов`язкових реквізитів: посади особи, відповідальної за здійснення господарської операції з боку відповідача; особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку відповідача.

Разом з тим, судова колегія апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в графі видаткової накладної № 6 від 15.04.2020 «отримав» взагалі не зазначено особу та відсутній підпис такої особи.

Також у вказаній видатковій накладній відсутній відтиск печатка відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптсервіс".

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що видаткова накладна № 6 від 15.04.2020 містить чисельні недоліки, тому вона не може бути належним та допустимим доказом поставки 15.04.2020 зазначеного у ній товару.

Відповідно до п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п.11.1 вищевказаних Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Відповідно до п. 13.1 вищевказаних Правил перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною.

Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Надана позивачем товарно-транспортна накладна № Р321 від 15.04.2020 (т.1, а.с.17) містить посилання в графі:

«супровідні документи на вантаж: видаткова накладна № 321 від 15.04.2020»;

«замовник» «вантажоодержувач» ТОВ «Айкьюватт Коммерс»;

«вантажовідправник» - ТОВ «Фірма Спешл Текстайл Груп»;

«пункт навантаження» - «Харківська область, Харківський район, с. Котляри, вул. Озерна, 9»;

«пункт розвантаження» - «м. Харків, вул. Клочківська, 226»;

«усього відпущено на загальну суму» - « 41155,78 грн., в тому числі ПДВ 6859,30 грн.»

«водій/експедитор» - «Синицький І.О.»

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за зазначеною вище товарно - транспортною накладною відбулося перевезення вантажу за видатковою накладною № 321 від 15.04.2020.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість за видаатковою накладною № 6 від 15.04.2020.

З навденого вбачається, що товарно - транспортна накладна № Р321 від 15.04.2020 не підтверджує факту перевезення вантажу за видатковою накладною, зазначеною у позові.

Судова колегія апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції, що надсилання документів відповідачу електронною поштою, а також надсилання документів для підпису службою доставки "Нова пошта не є належними та допустимими доказами факту здійснення позивачем поставки товару на користь відповідача, оскільки факт поставки товару підтверджується первинними документами, зокрема, підписаною сторонами видатковаою накладною.

Щодо наданих позивачем до матеріалів справи доказів реєстрації в Державній податковій службі податкової накладної №1 від 15.04.2020 (засвідчена копія квитанції №1), судова колегія зазначає наступне.

Як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним.

Відповідно до пункту 201.7 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Надана позивачем до матеріалів справи копія квитанції №1 не свідчить про наявність заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки не підтверджує факт отримання відповідачем товару.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач відобразив у своєму податковому обліку господарську операцію за договором поставки тканини.

Позивачем до матеріалів справи не надано податкової накладної із зазначенням господарської операції з постачання товарів та відповідної суми, на яку здійснювалося таке постачання.

Посилання апелянта на часткове виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару (копія платіжного доручення №968 від 30.04.2020 на суму 30000,00 грн.) як на доказ поставки відповідачу товару на загальну суму 62237,95 грн. з ПДВ, судом апеляційної інстанції не приймається до уваги, оскільки копія платіжного доручення №968 від 30.04.2020 на суму 30000,00 грн. не є первинним документом, який свідчить про здійснення господарської операції на зазначену позивачем у видатковій накладній суму.

Як вже було зазначено судом, з рахунку на оплату №6 від 15.04.2020 вбачається, що товар відпускається за фактом надходження коштів на рахунок постачальника.

За відсутності в матеріалах справи договору, на який йдется посилання у видатковій накладній, судова колегія апеляційної інстанції позбавлена можливості дійти висновку про істотні умови договору поставки в частині погодженої між сторонами суми та здійснення розрахунків.

Доводи апелянта про те, що товар був переданий перевізнику відповідача ОСОБА_1 , є необгрунтованими, з огляду на наступне.

Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність у Синицького І.О. повноважень на отримання товару від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптсервіс".

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами поставку 15.04.2020 товару (тканини UNIFORM RIPSTOP, темно-синій, 60 % бавовна, 40 % поліестр, вибивна, полотняного переплетіння, ріпстоп, ш. 150 см.) відповідачу.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення основної заборгованості у сумі 32237,95 грн. є обгрунтованим та апелянтом не спростований.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми за період з 16.04.2020 по 15.10.2020 у розмірі 482,00 грн. з посиланням на те, що такі вимоги є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, в задоволенні якої позивачу відмовлено.

Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Айкьюватт Коммерс" на рішення господарського суду Харківської області від 23.12.2020 у справі № 922/3342/20 не підлягає задоволенню.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.12.2020 у справі № 922/3342/20 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айкьюватт Коммерс" на рішення господарського суду Харківської області від 23.12.2020 у справі № 922/3342/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.12.2020 у справі № 922/3342/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанови передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08.04.2021.

Головуючий суддя Т.Д. Геза

Суддя О.В. Плахов

Суддя Л.М. Здоровко