ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________УХВАЛА
"09" квітня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2547/17
Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О. А., при секретарі судового засідання Рибці Ю. Е. розглянувши скаргу (вх. № 2-399/21 від 29.03.2021р.) ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко М. Т. по справі № 916/2547/17:
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) - боржник
Про: стягнення 136000,00грн.
Від позивача (стягувача) не з`явився:
Від відповідача (боржника, скаржника): Дімова Н.С.
Від ДВС: не з`явився
В жовтні 2017 року Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, м. Миколаїв звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Зарук Ксенії Олександрівни, м. Одеса, в якій просило суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Зарук Ксенії Олександрівни, м. Одеса штраф, накладений на неї рішенням Адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.10.2016 року № 36-ріш у розмірі 68 000 грн., та пені, нарахованої відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за прострочення сплати штрафу, у розмірі 68 000 грн. до загального фонду Державного бюджету України на рахунок, відкритий в Управлінні Держказначейства України за місцем знаходження платника податків за КБД 21081100 "Адміністративні штрафи та інші санкції", а також просило суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.12.2017 року у справі №916/2547/17 (суддя Демешин О.А.) позов Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Миколаїв до Фізичної особи-підприємця Зарук Ксенії Олександрівни, м. Одеса задоволено у повному обсязі, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Зарук Ксенії Олександрівни, м. Одеса 68 000 грн. штрафу та 68 000 грн. пені до загального фонду Державного бюджету України на рахунок, відкритий в Управлінні Держказначейства України за місцем знаходження платника податків за КБД 21081100 "Адміністративні штрафи та інші санкції", вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 року Рішення Господарського суду Одеської області від 12.12.2017 року по справі №916/2547/17 скасовано та позовні вимоги Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Миколаїв до Фізичної особи-підприємця Зарук Ксенії Олександрівни, м. Одеса про стягнення 68 000 грн. штрафу та 68 000грн. пені -задоволено.

12.06.2020 року Господарський суд Одеської області видав відповідні накази.

26.06.2020р. Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України направило до Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за заявою від 25.06.2020р. №64-02/991 на виконання наказ Господарського суду Одеської області від 12.06.2020р. про стягнення із ОСОБА_1 до загального фонду Державного бюджету України 68 000грн. штрафу та 68 000грн. пені, виданий на підставі Постанови Одеського апеляційного господарського суду від 09.06.2020р. .

Повідомленням від 13.07.2020 року за № 39914 (т.1 а.с.195) Перший Приморський відділ Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернув виконавчий документ стягувачу.

28.10.2020р. Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України повторно направило до Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за заявою від 25.06.2020р. №64-02/991 на виконання наказ Господарського суду Одеської області від 12.06.2020р. про стягнення із ОСОБА_1 до загального фонду Державного бюджету України 68 000грн. штрафу та 68 000грн. пені.

Постановою державного виконавця від 10.11.2020р. на виконання вищевказаного наказу було відкрито виконавче провадження №63502563.

Також, 10.11.2020р. державним виконавцем були винесені постанови про з боржника виконавчого збору, про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника.

29.03.2021 року через канцелярію суд отримав скаргу ОСОБА_1 (вх. № 2-399/21) на дії державного виконавця по справі № 916/2547/17.

Скаржник просить суд:

- визнати поважними причини пропуску строку для подання скарги на рішення державного виконавця та поновити його;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №63502563 від 10.11.2021 р.;

- скасувати постанови про стягнення виконавчого збору від 10.11.2020 року, про арешт коштів боржника від 10.11.2020 року, про арешт майна боржника від 10.11.2020 року.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що:

- стягувачем було пропущено строк у три місяці для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки наказ суду було видано 12.06.2020 року, а спірне Постанови ДВС винесено 10.11.2020 року;

- виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання, або не за підвідомчістю, оскільки ОСОБА_1 офіційно не працевлаштована, в неї відсутнє будь-яке майно, а фактичне місце проживання не в Приморському районі;

- було порушено порядок надсилання документів виконавчого провадження, боржник не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження.

В якості поважності причин пропуску строку для звернення зі скаргою боржник вказує, що не був вчасно повідомлений про прийняття органом ДВС оскаржуваних постанов, боржник вживав заходів досудового врегулювання, посилається на принцип "належного врядування" та на технічну помилку при попередньому зверненні зі скаргою.

Стягувач - Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України надав суду пояснення на скаргу - вважає строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не пропущеним, оскільки переривався, в порядку п. 1 ч. 4 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", тому підстав для задоволення скарги не вбачає.

Перший Приморський відділ Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав суду заперечення на скаргу - вважає, що строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання Стягувачем пропущено не було, оскільки такий строк складає 3 (три) роки, тому підстав для задоволення скарги не вбачає.

Представник скаржника у судовому засіданні скаргу підтримав.

Суд визнає поважними причини пропуску строку на звернення з цією скаргою і розглядає її по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені скарги слід відмовити, виходячи з наступного:

Як було зазначено, 09.06.2020 року Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду Рішення Господарського суду Одеської області від 12.12.2017 року по справі №916/2547/17 скасовано та позовні вимоги Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Миколаїв до Фізичної особи-підприємця Зарук Ксенії Олександрівни, м. Одеса про стягнення штрафу, пені у загальному розмірі 136 000 грн. - задоволено.

12.06.2020 року Господарський суд Одеської області видав відповідні накази.

Миколаївським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України, м. Миколаїв (Стягувач) наказ суду було отримано 22.06.2020 року, про що свідчить поштове повідомлення (Т-1 а.с. 166).

Як зазначалось вище, заявою від 25.06.2020 №64-02/991 надіслав до Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до виконання наказ Господарського суду Одеської області по цій справі.

Повідомленням від 13.07.2020 року за № 39914 (т.1 а.с.195) Перший Приморський відділ Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повернув виконавчий документ стягувачу. Вказане повідомлення було отримано Стягувачем 28.07.2020 року.

Суд погоджується із позицією Скаржника про те, що в даному випадку строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання становив 3 (три) місяці.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Статтею 1 Закону України "Про антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України (Затверджено Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 23.02.2001 N 32-р, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 березня 2001 р. за N 291/5482): Територіальне відділення Антимонопольного комітету України є органом у системі органів Антимонопольного комітету України, утвореним для реалізації завдань, покладених на Комітет Законом України "Про Антимонопольний комітет України" (3659-12), іншими актами законодавства про захист економічної конкуренції.

Тобто, Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України - є державним органом, оскільки входить до системи органів Антимонопольного комітету України, яких вищевказаним Законом віднесено до держаних органів.

Як зазначалось вище, наказ Господарського суду Одеської області від 12.06.2020р. по цій справі був направлений на виконання до Першого Приморського відділу ДВС у м.Одесі 25.06.2020р., тобто - в межах, встановленого частиною 1 статті 12 Закону України „Про виконавче провадження" тримісячного строку.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 12 вищевказаного Закону - строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, з моменту направлення наказу Господарського суду Одеської від 12.06.2020р. по цій справі до органу ДВС, встановлений вищезазначеною нормою Закону строк був перерваний і перелік цього строку розпочався з 29.07.2020р., тобто - з наступного дня після отримання Миколаївським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України Повідомлення Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі від 13.07.2020 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Тому, останнім днем тримісячного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання слід вважати 28.10.2020р.

З доданих до пояснень на скаргу копії заяви від 28.10.2020р. № 64-02/1168 про прийняття виконавчого документу до виконання та копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що наказ Господарського суду Одеської області від 12.06.2020р. був направлений Стягувачем до виконання 28.10.2020р., тобто, - у тримісячний строк після його переривання.

Стягувачем до Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за заявою від 25.06.2020 №64-02/991

Слід зазначити, що на думку суду виконавчий документ Стягувачу було безпідставно повернуто без прийняття до виконання за Повідомленням Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі від 13.07.2020р. було на підставі п.6 ч.4 ст.4 Закону України „Про виконавче провадження", оскільки в ньому не було зазначено в чому полягає невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим частинами 1-3 статті 4 вказаного Закону.

04.08.2020 року (вх.№ 2-3360/20) Стягувач звертався до суду із заявою про приведення наказу у відповідності до вимог закону шляхом виправлення помилки, вважаючи, що невідповідність полягала у тому, що в наказі Господарського суду Одеської області від 12.06.2020р. не було вказано дати пред`явлення його до виконання. .

Ухвалою від 15.10.2020 року суд відмовив Стягувачу у задоволені вказаної заяви, вказавши на те, що не вбачається підстав для виправлення помилки в наказі Господарського суду Одеської області від 12.06.2020р. по цій справі, оскільки будь-які помилки в цьому наказі відсутні, у т.ч. в частині не зазначення в ньому конкретної дати пред`явлення наказу до виконання.

При цьому, вказаною ухвалою суд звернув увагу на безпідставність повернення органом ДВС виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання.

Слід зазначити, що направлення Стягувачем наказу суду від 12.06.2020р. на виконання до Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі в останній день тримісячного строку пов`язане з тривалим розглядом вищевказаної заяви Стягувача про виправлення помилки в наказі (надійшла до суду 04.08.2020 року, а розглянута судом 15.10.2020 року) був пов`язаний з направленням справи до Південно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку із надходженням касаційної скарги ОСОБА_1 на Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 року та перебування судді Демешина О. А. у щорічній відпустці на момент повернення справи до Господарського суду Одеської області - 21.09.2020 року.

Ухвала суду від 15.10.2020 року про відмову у задоволені заяви (вх. № 2-3360/20) Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо приведення наказів у відповідності до вимог закону отримана Стягувачем 23.10.2020 року, про що свідчить поштове повідомлення (т. 1, а.с. 229).

Тобто, оскаржувані Постанови Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10.11.2020 року про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника - були винесені органом ДВС при повторному зверненні Стягувача та з урахуванням Ухвали суду від 15.10.2020 року.

Отже, як встановлено судом, перше звернення Стягувача до органу ДВС відбулось в межах тримісячного строку з дня видачі наказу, а друге протягом місяця після винесення Ухвали суду від 15.10.2020 року, якою суд вказав на відсутність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу.

Вказані обставини унеможливлюють задоволення скарги ОСОБА_1 на дії Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі щодо відкриття виконавчого провадження №635002563 від 10.11.2020р. з пропуском, встановленого частиною 1 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" тримісячного строку пред`явлення до примусового виконання виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган.

Крім того, обґрунтовуючи скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що орган ДВС безпідставно відкрив виконавче провадження, оскільки:

- на офіційно не працевлаштована;

- у неї відсутнє будь-яке майно розташоване за адресою: .Одеса, вул. Льва Толстого,7;

- фактичне місце проживання не у Приморському районі м.Одеси;

- виконавчий документ пред`явлено не за підвідомчістю, оскільки вул.Льва Толстого, 7 міста Одеси належить до підвідомчості Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Дійсно, відповідно до ч.1 ст.24 Закону України „Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

В наказі Господарського суду Одеської області від 12.06.2020р. на примусове виконання Постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2020р., яка набрала законної сили 09.06.2020р., про стягнення із ОСОБА_1 68000грн. штрафу та 68 000грн. пені до загального фонду Державного бюджету України, що надавався Стягувачем на виконання до Першого Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), було зазначено адресу боржника: м.Одеса, вул.Академічна, буд.30. Тобто, за місцем проведення виконавчих дій саме цим відділом державної виконавчої служби.

Виправлення описки в Постанові ОАГС від 09.06.2020р. та виправлення помилки в наказі, виданому на підставі вказаної Постанови, у встановленому чинним законодавством порядку, - не здійснювалось.

Тому, у державного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа з тих підстав, що він був наданий за адресою боржника, яка знаходиться на території на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція), згідно п. 1 якої: Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно абз. 3 розділу V Інструкції: Питання про передачу виконавчого документа іншому органу державної виконавчої служби вирішується начальником органу державної виконавчої служби вищого рівня (про передачу виконавчого документа з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - директором цього Департаменту), про що виноситься відповідна постанова (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 6 цього розділу).

Відповідно п. 6 цього ж розділу Інструкції виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі: якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

Таким чином, при встановленні того, що боржник зареєстрований за іншою адресою, як самим державним виконавцем, так і внаслідок виправлення описки в Постанові ОАГС від 09.06.2020р. та відповідної помилки в наказі господарського суду Одеської області від 12.06.2020р. - питання про передачу вказаного виконавчого документа до іншого органу державної виконавчої служби може бути вирішено відповідно до вимог вищевказаної Інструкції. Тобто, вказані обставини - не можуть служити підставою для скасування Постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.11.2020р.

Також, не є підставою для скасування вказаної постанови і те, що в ній державним виконавцем помилково зазначено адресу боржника не м.Одеса, вул. Академічна, 30 (як в наказі суду), а м.Одеса, вул. Академічна, 27/1, оскільки вказана описка могла бути виправлена державним виконавцем за власною ініціативою, або за заявою сторони виконавчого провадження, або начальником відділення органу ДВС, у відповідності до положень частини 5 статті 74 Закону України „Про виконавче провадження".

Як зазначено у запереченні Першого Приморського відділу ДВС м.Одеси на скаргу, така описка була виправлена шляхом винесення Постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 25.02.2021р. Копії постанови до матеріалів справи не надано, однак скаржник не заперечує проти того, що така постанова мала місце.

Що стосується тверджень скаржника про неотримання ним постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника від 10.11.2020р. - суд зазначає наступне:

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України „Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як зазначалось вище, у зв`язку з опискою в адресі боржника при реєстрації наказу Господарського суду Одеської області від 12.06.2020р. Першим Приморським відділом ДВС м.Одеси замість адреси: м.Одеса, вул..Академічна, 30 (як в наказі), була зареєстрована адреса: м.Одеса, вул.Академічна, 27/1. Внаслідок чого боржник не отримав копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10.11.2020р.

В подальшому, що не заперечується боржником, описку в адресі було виправлено постановою державного виконавця від 25.02.2021р.

За таких обставин, суд вважає, що неправильне зазначення адреси боржника у зв`язку з опискою в постанові про відкриття виконавчого провадження від 10.11.2020р. - не є підставою для скасування цієї постанови.

Інших підстав для скасування вказаної постанови скаржником не заявлено. Також не порушено право ОСОБА_1 на оскарження дій державного виконавця, оскільки судом визнано поважним пропуск скаржником строку такого оскарження, встановленого статтею 341 ГПК України.

Що стосується вимог скаржника в частині скасування постанов державного виконавця від 10.11.2020р. про стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника, то вони ґрунтуються на тому, що державний виконавець був не вправі проводити виконавчі дії у зв`язку з тим, що боржником не було одержано копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.11.2020р.

Суд не погоджується з такою позицією ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Частинами 1-4 статті 27 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що:

1. Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

2. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

3. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

4. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частин першої-третьої статті 56 вказаного Закону:

1. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

2. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Таким чином, положеннями Закону передбачено обов`язок державного виконавця виносити постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, а постанови про арешт коштів та майна боржника - під час відкриття виконавчого провадження.

При цьому, прийняття таких постанов не залежить від того чи отримав боржник постанову про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, порушень чинного законодавства при винесенні державним виконавцем спірних постанов, судом не вбачається.

Суд вважає необґрунтованими твердження скаржника на те, що державний виконавець у разі неодержання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження був не вправі вчиняти виконавчі дії, з посиланням на позицію Верховного суду у складі Касаційного господарського суду, викладену в Постанові від 07.05.2018р. по справі №916/1605/15-г, оскільки по вказаній справі оскаржувались дії державного виконавця по стягненню виконавчого збору в той час як рішення суду було виконано боржником добровільно, а не внаслідок виконавчих дій органу ДВС.

Тобто, оскаржувалась саме дія державного виконавця по стягненню виконавчого збору, направлена на виконання відповідної постанови про стягнення виконавчого збору.

ОСОБА_1 не оскаржуються дії державного виконавця по виконанню постанови про стягнення виконавчого збору від 10.11.2020р. Скаржниця навіть не посилається на те, що з неї виконавчий збір було стягнуто.

Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016р. за № 2432/5 було затверджено Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження.

Абзацом четвертим пункту 6 розділу I вказаного Положення передбачено, що система забезпечує автоматизацію технологічних процесів обробки інформації в органах державної виконавчої служби, у приватного виконавця, зокрема, - реєстрацію виконавчих дій та виготовлення документів виконавчого провадження.

Пунктом 2 розділу VI Положення передбачено, що виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень.

Тобто, чинне законодавство розділяє виконавчі дії та документи виконавчого провадження і процесуальні рішення.

В даному випадку боржником оскаржуються процесуальні рішення (постанови про стягнення виконавчого збору, арешт коштів і майна), а не дії державного виконавця, направлені на виконання цих процесуальних рішень (фактичне стягнення з боржника виконавчого збору, складення актів опису й арешту майна, накладення арештів на грошові кошти, що обліковуються на банківських рахунках боржника тощо).

Як зазначалось вище, підстав для скасування спірних постанов (процесуальних рішень) державного виконавця - судом не встановлено.

Крім вищевикладеного, суд також вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Постанова Південно-західного апеляційного господарського суду, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 по цій справі, набрала законної сили десять місяців тому - 09.06.2020 року, а саме порушення Закону України "Про захист економічної конкуренції", з боку скаржника, яке було підставою для звернення Позивача (стягувача) до суду з відповідною позовною заявою мало місце п`ять років тому - ще у 2016 році.

При цьому, скаржник зазначає, що про існування виконавчого провадження йому стало відомо 29.01.2021 року.

Проте, станом на теперішній час, матеріали справи не містять доказів, що з боку Боржника - ОСОБА_1 вжито будь-яких заходів щодо виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На продовження і розвиток цієї конституційної норми ГПК України містить положення про обов`язковість судових рішень. Так, відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Суд відзначає, що судове рішення може бути виконане боржником добровільно чи у примусовому порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". При цьому виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Водночас, згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу. А відсутність можливості домогтися виконання судового рішення, становить втручання у право мирного володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа "Гвоздецький проти України", заява № 28070/04, рішення від 15.10.2009; справа "Ясіунен проти Литви", заява № 41510/98, рішення від 06.03.2003; справа "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, рішення від 07.05.2002).

Беручи до уваги викладене вище, виходячи з принципу обов`язковості виконання судових рішень, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження за наказами Господарського суду Одеської області у цій справі вживав заходи, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", які надали б можливість ефективно у примусовому порядку виконати судове рішення.

Боржником, навпаки, до цього часу не виконується його конституційний обов`язок щодо виконання судового рішення, не вживається будь-яких заходів, направлених на добровільне виконання цього рішення протягом десяти місяців, чим порушуються законні права стягувача на зарахування до Державного бюджету України грошових коштів стягнутих із ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, у задоволені скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 234, 342-344 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволені скарги відмовити.

Ухвала набрала законної сили 09.04.2021р.

та може бути оскаржена в порядку ст.ст.253-259 ГПК України

Повний текст ухвали складено 13.04.2021р.

Суддя О.А. Демешин