СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2021 р. Справа № 905/1106/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Дучал Н.М., суддя Гетьман Р.А. , суддя Склярук О.І.

секретар судового засідання Рудик Т.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Гуменюк І.П., довіреність, адвокат

від відповідача: Архіпова В.О., довіреність

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного підприємства Артемсіль, м. Соледар Бахмутського району Донецької області (вх. № 502 Д/1)

на рішення господарського суду Донецької області від 23.12.2020, повне рішення складено 28.12.2020 (суддя Курило Г.Є.)

у справі № 905/1106/20

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі регіональної філії Львівська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Львів

до Державного підприємства Артемсіль, м. Соледар Бахмутського району Донецької області

про стягнення 62 890,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця звернулося до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державного підприємства Артемсіль про стягнення штрафу у розмірі 62 890,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на навантаження відповідачем вагону відправленим вантажем понад встановлену норму, що підтверджується комерційним актом № 350002/155 від 14.12.2019, зазначення в накладній №52916996 від 09.12.2019 відповідачем невірної маси вантажу, що стало підставою для нарахування штрафу у п`ятикратному розмірі провізної плати, що становить 62890,00грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 23.12.2020 у справі №905/1106/20 позов Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі регіональної філії Львівська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Львів до відповідача, Державного підприємства Артемсіль, м.Соледар, про стягнення штрафу у розмірі 62 890,00 грн. задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства Артемсіль м. Соледар на користь Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м.Львів штраф у розмірі 62890,00грн, судовий збір у розмірі 2 102,00грн.

Рішення мотивоване тим, що на станції Здолбунів Львівської залізниці було складено комерційний акт №350002/155 від 14.12.2019, відповідно до якого виявлено перевищення маси вантажу проти документа та вантажопідйомності вагону на 4650кг. Під час повторного переважування надлишок вантажу проти документа та вантажопідйомності вагону, вагою 4650 кг підтвердився, що загрожує безпеці руху залізничного транспорту, чим порушено Главу 1 р.4 п. 4.1. Додатку 3 до СМГС.

Судом встановлено, що комерційний акт №350002/155 від 14.12.2019, складений на станції Здолбунів Львівської залізниці, за своєю формою та змістом відповідає вимогам, що передбачені Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, Статутом залізниць України, Правилами складання актів, а відтак, є належним доказом для підтвердження факту невідповідності маси вантажу в накладній №52916996 від 09.12.2019 фактичним даним.

За перевезення надлишку вантажу, позивачем здійснений розрахунок провізної плати у відповідності до Тарифного керівництва № 1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 (зареєстр. в МЮ України 15.04.2009 р. за № 340/16356), отже провізна плата за перевезення вантажу в вагоні №24432189 становить 12578,00грн, відтак неустойка у п`ятикратному її розмірі становить 62890,00грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство Артемсіль, м.Соледар Бахмутського району Донецької області звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 23.12.2020 у справі №905/1106/20 повністю, та ухвалити нове рішення, яким, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця щодо стягнення з Державного підприємства Артемсіль штрафу у сумі 62 890,00 грн. відмовити у повному обсязі.

Апелянт вважає, що «Коммерческий акт №350002/155» не може бути належним доказом провини відповідача у розумінні вимог СМГС та діючого законодавства України з наступних підстав:

- маса вантажу у вагоні № 24432189 відправником визначена відповідно до пункту 4.7 «Правил перевозок грузов» (Приложение 1 к СМГС) способом «по стандарту» правильно, про що вказано в накладній, а саме вказана кількість «мест груза» - 6766 шт. і вказана маса вантажу 68 тон.;

- зазначення у позові стосовно проведення залізницею «комісійного зважування маси вантажу» у вагоні № 24432189 не відповідає дійсності, оскільки в «Коммерческом акте № 350002/155 від 14.12.2019» зазначено, що залізниця здійснила тільки «Коммисионную перевеску вагона» і «вагон не вскрывался», що свідчить про те, що залізниця кількість місць та масу вантажу не визначала;

- згідно вищезазначеного комерційного акту визначено масу тільки вагону № 24432189 шляхом зважування на залізничних вагах, при цьому маса тари вагону «взята з документа» , що є порушенням вимог п. 4.9 «Правил перевозок грузов».

Крім того, телеграмою станції Хуст Львівської залізниці № 33 від 31.01.2020, яка складена після повернення вагону № 24432189 на територію України, засвідчено, що маса тари вагону склала 26400 кг, у той час як в «Коммерческий акт №350002/155» занесена тара вагона 23250 кг (різниця складає 3150 кг.), що свідчить про внесення до п.14 та 15 акту неправильних відомостей.

Судом першої інстанції не в повному обсязі вивчене питання (не встановлені причини значної різниці маси тари вагону), додатково не витребувані документи на підтвердження відповідності маси тари вагону № 24432189 даним вказаним в комерційному акті, що призвело до визнання оспорюваного комерційного акту судом належним доказом та підставою стягнення штрафу з відповідача.

У разі неприйняття доводів щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивача, апелянт просив суд застосувати право на зменшення штрафних санкцій, з урахуванням положень ч. 1 ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 551 ЦК України, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.01.2020 у справі №902/855/18, а також приймаючи до уваги, що ДП «Артемсіль» є підприємством державного сектору економіки та таким, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2020 р. сформовано колегію Східного апеляційного господарського суду у складі: Дучал Н.М. - головуючий суддя, судді Гетьман Р.А., Склярук О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства Артемсіль, м. Соледар Бахмутського району Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 23.12.2020 у справі № 905/1106/20 залишено без руху.

У зв`язку з усуненням ДП «Артемсіль» недоліків апеляційної скарги, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2021 поновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Донецької області від 23.12.2020 у справі № 905/1106/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Артемсіль, м. Соледар Бахмутського району Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 23.12.2020 у справі №905/1106/20; встановлено строк для подання Акціонерним товариством Українська залізниця, м. Київ в особі регіональної філії Львівська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Львів відзиву на апеляційну скаргу. Розгляд апеляційної скарги Державного підприємства Артемсіль на рішення господарського суду Донецької області від 23.12.2020 у справі №905/1106/20 призначено на "01" квітня 2021 р. об 11:30 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.03.2021 задоволено клопотання позивача (вх. №3198 від 16.03.2021) про участь його представника у судовому засіданні 01.04.2021 в режимі відеоконференції. Доручено господарському суду Рівненської області забезпечити проведення відеоконференції 01.04.2021 об 11:30 у справі № 905/1106/20 у приміщенні господарського суду Рівненської області за участю представника АТ «Українська залізниця».

Позивач проти задоволення вимог та доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві, просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення господарського суду залишити без змін.

Вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що незгода відповідача із складанням комерційного акту та тлумаченням Правил перевезення вантажів не спростовує факту перевантаження вагону. Жодним нормативним актом не заборонено визначати шляхом зважування на проміжній станції масу вантажу, та зважувати вантаж разом із вагоном. Позиція відповідача стосовно неповного з`ясування судом першої інстанції різниці маси тари вагону та не витребування документів на підтвердження відповідності маси тари вагону № 24432189 є такою, що суперечить положенням Господарського процесуального кодексу України. Однак жодних клопотань про витребування судом доказів чи витребування доказів безпосередньо у позивача щодо маси тари, відповідачем не заявлено.

Відносно зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу, позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у цій частині, у зв`язку з неможливістю встановлення факту на підтвердження не бажання відповідачем вчинення такого порушення, встановлення винятковості зазначеної обставини, а також враховуючи невчинення відповідачем жодних дій для добровільного усунення перевантаження вагону.

У судовому засіданні 01.04.2021 представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р.№2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017р.

Згідно з приписами ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Східним апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, 09.12.2019 згідно з залізничною накладною №52916996 Державним підприємством «Артемсіль» (вантажовідправник, відповідач) зі станції Шевченко Донецької залізниці на станцію Еперешке Атрако-БЛИ Ипарвагань у вагоні №24432189 відправлено вантаж сіль поварена столова, придатна для вживання в їжу.

При оформленні залізничної накладної №52916996 у вагоні №24432189 відповідачем вказано: рід пакування мішок, кількість місць 6766, масу вантажу 68000кг, в графі 9 зазначена вантажопідйомність вагону - 68000кг, в графі 11 "Маса тари" проставлено масу - 23200кг. Відповідно до граф 20, 21 накладної вагон завантажено відправником; спосіб визначення маси: по стандарту (брутто 10кг, нетто 10кг).

На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень.

14.12.2019 на станції Здолбунів Львівської залізниці (попутна станція) на підставі показників тензометричної ваги та акту загальної форми №1571 вагон №24432189 був відчеплений для комісійного контрольного переважування.

За результатами комісійного контрольного зважування вагону №24432189 на 150 т залізничних вагах, на підставі актів загальної форми №1571, 8119 від 14.12.2019 на станції Здолбунів Львівської залізниці було складено комерційний акт №350002/155 від 14.12.2019, у п. 15 «Обставини, які є підставою для складання комерційного акту. Опис вантажу» якого зазначено, що по документу значиться: вантаж соль поварена столова, придатна до вживання у їжу, кількість місць-6766, рід упаковки мішок, 4 пломби відправника, спосіб визначення маси - по стандарту (брутто 10кг, нетто 10кг), брутто: не зазначено, тара 23200, нетто 68000, вантажопідйомність вагону 68000кг. У дійсності виявилося : вагон не вскривався, вантаж не перевірявся. На подвійних дверях вагону з обох сторін по 2 (дві) свинцеві пломби №А056 справні, 4 (чотири) закрутки механічні без плашок, справні, брутто 95850кг, тара з документа 23200кг, нетто 72650кг, тобто надлишок вантажу проти документу складає 4650кг. Вантажопідйомність вагону 68т., тобто вагон завантажено більше вантажопідйомності на 4650кг. Під час повторного переважування надлишок вантажу проти документа та вантажопідйомності вагону 4650 кг підтвердився, що загрожує безпеці руху залізничного транспорту, чим порушено Главу 1 р.4 п. 4.1. Додаток 3 до СМГС. Вагон затримано, надано оперативне повідомлення. Комісійне переваження вагону здійснювали: агент комерційний ОСОБА_1 , у присутності начальника станції Здолбунів Кіяшко В.Г., ВОХР ОСОБА_2 , приймальник потягів ОСОБА_3 .

Згідно з технічним паспортом засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ) заводський №29880, залізничний №052-Е (модифікація ТВВ-150-50-20,5(12)) станції Здолбунів Львівської залізниці, якими було здійснено переважування, дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію 01.02.2018, міжпровірочний інтервал ЗВВТ становить 12 місяців, інтервал між оглядами-перевірками - 6 місяців, відміткою у паспорті підтверджено, що остання державна повірка ваг здійснена 12.12.2019.

У книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагоні ф. ГУ-78 14.12.2019 зафіксовано перенавантаження вагону №24432189 на 4650кг.

Позивачем на адресу начальника митного поста «Рівне-центральний» Рівненської митниці направлено повідомлення №ДС-2/6487 від 15.12.2019, яким, відповідно до Розділу V п.27.1. «Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення», просив надати згоду на відвантаження надлишку вантажу з вагону №24432189 в інший вагон в присутності працівників поліції та охорони залізниці.

16.12.2019 Митним постом «Рівне» Поліської митниці Держмитслужби надано відповідь, за змістом якої останній не заперечив проти відвантаження надлишку вантажу з вагону №24432189 в інший, зазначивши, що ці дії слід проводити лише в присутності воєнізованої охорони залізниці.

20.12.2019 на станції Здолбунів Львівської залізниці складено Акт загальної форми №613 в присутності агента комерційного ОСОБА_4 та приймальника потягів ОСОБА_3 за накладною №52916996 від 09.12.2019, вагон №24432189, в описі обставин, що викликали складання акту вказано: після дозволу митниці «Митний пост Рівне», для усунення перевантаження вагону понад його вантажопідйомність та більше документа, з подвійних дверей вагону знято дві свинцеві пломби відправника контрольний знак №А056 та 2 закрутки механічні з плашками, вантаж сіль поварена столова, придатна для споживання, з вагону №24432189 в кількості 4650кг відвантажено у вагон №24459067. Надано повідомлення №ДС2/6574 від 20.12.2019 про відвантаження надлишку на Митний пост «Рівне».

Позивач звернувся до відповідача з претензією №ДН-3-06/74 від 24.03.2020, якою повідомлено про допущені порушення та запропоновано сплатити штраф у сумі 62890,00грн.

04.05.2020 позивачем отримано відповідь на претензію №27/03-1 від 29.04.2020, в якій відповідачем зазначено, що вагон №24432189 завантажено без перевищення вантажопідйомності, повідомлено про неможливість розгляду претензії, у зв`язку з ненаданням необхідних документів.

Листом №ДН-3-06/101 від 08.05.2020 позивачем на адресу відповідача надіслано недостаючі документи.

Листом №27/03-1 від 29.05.2020 відповідачем зауважено, що комерційний акт №350002/155 не може бути належним доказом провини відправника у розумінні вимог Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та діючого законодавства.

Відповідачем штраф у розмірі 62890,00грн. сплачено не було, що і стало підставою звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Суд першої інстанції на підставі оцінки доказів по справі погодився із доводами позивача, відхиливши при цьому аргументи відповідача, дійшовши висновку про обґрунтованість позову.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 908 Цивільного кодексу України, ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч.1 ст. 909 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами (ч.5 ст. 307 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.4 Глави 1 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Як свідчать матеріали справи перевезення спірного вантажу здійснювалось між залізничними станціями України та Угорщини, які є учасницями Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, таким чином, до спірних правовідносин, які виникли між сторонами, застосовуються правила Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

Згідно з §1 ст.3 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, зазначена Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

У разі відсутності відповідних положень у цій Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, в якій правомочна особа реалізує свої права ( ст.5 Угоди).

Укладання договору перевезення підтверджується накладною (§3 ст.14 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення).

Згідно з положеннями ст. 6 Статуту залізниць України накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

У залізничній накладній зазначається, окрім іншого, кількість місць та маса вантажу(ст.15 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення).

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем здійснено завантаження вагону №24432189 згідно з накладною, в якій останнім вказано: рід пакування мішок, кількість місць 6766, маса вантажу 68000 кг, спосіб визначення маси за стандартом (брутто 10 кг, нетто 10 кг), маса тари - 23200кг.

Відповідно до комерційного акту №350002/155 від 14.12.2019 перевірка маси вантажу здійснювалась шляхом зважування вагону №24432189 на 150т електронних тензометричних вагонних вагах.

Щодо доводів апелянта стосовно порушень, допущених позивачем під час визначення маси вантажу, зокрема, обрання іншого способу визначення маси вантажу, ніж використовувався відповідачем на станції відправлення, про застосування позивачем під час контрольного зважування іншого способу визначення маси вантажу, суд зазначає наступне.

Відповідно до §§1, 2, 5 статті 19 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення навантаження вантажу повинно проводитися в технічно справні, придатні для перевезення даного вантажу і очищені вагони. Національним законодавством країни відправлення визначається, ким повинно здійснюватися навантаження вантажу в вагон - перевізником або відправником. Визначення маси вантажу провадиться відповідно до Правил перевезень вантажів.

Згідно з п.п.4.3, 4.7, 4.9 параграфу 4 Розділу 1 Додатку 1 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення визначення кількості місць і маси вантажу у вагоні провадиться відправником, якщо інше не передбачено національним законодавством, чинним в країні відправлення вантажу. Загальну масу вантажу (брутто), завантаженого в вагон, визначають залежно від роду вантажу і технічної можливості зважуванням або розрахунковим шляхом. Розрахунковим шляхом масу вантажу визначають за стандартом, тобто множенням стандартної маси одиниці вантажу на кількість місць вантажу. При визначенні маси вантажу шляхом зважування на вагонних вагах за масу тари вагону приймається маса, зазначена на вагоні.

Статтею 37 Статуту залізниць України встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Отже, існує декілька нормативно-вичерпних способів визначення маси вантажів, а саме: шляхом зважування на вагах; підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом; розрахунковим методом; за обміром; умовно.

Відповідно до п.22 Правил видачі вантажів перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення.

Зазначене свідчить, що вказана умова не містить імперативного припису щодо перевірки маси вантажу саме таким способом, яким остання визначалась на станції відправлення.

Порядок та способи визначення маси вантажу наведено у Правилах приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, що за своїм змістом кореспондується зі статтею 37 Статуту залізниць України.

Згідно з п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 31 липня 2012 року за №442, та інших нормативно-правових актів.

Отже, можливість визначення маси певних вантажів умовно не виключає можливість її визначення шляхом зважування. Вантажовідправник у такому разі має обрати той чи інший спосіб визначення маси на власний розсуд. Разом з цим, залізниця, під час перевірки на станціях не позбавлена права обирати для цього зручний для себе та більш точний спосіб. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 05.07.2018 року у справі №925/1256/17.

Відповідно до § 1 ст.23 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення перевізник має право перевірити, чи дотримані відправником умови перевезення і чи відповідає відправка відомостям, зазначеним відправником в накладній. Перевірка проводиться в порядку, встановленому національним законодавством.

Вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу (п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000).

Залізниця має право, згідно зі ст. 24 Статуту залізниць України, перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Таким чином, працівники залізниці не зобов`язані перевіряти масу вантажу на станції відправлення, однак мають право перевірити правильність відомостей у накладній про вантаж під час перевезення вантажу.

За приписами п.1 § 1 ст.29 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення перевізник складає комерційний акт, якщо при перевірці вантажу під час його перевезення або видачі констатує невідповідність найменування, маси або кількості місць вантажу відомостям, зазначеним у накладній.

Так, на станції Здолбунів Львівської залізниці було складено комерційний акт №350002/155 від 14.12.2019, відповідно до якого фактично виявилося брутто 95850кг, тара з документа 23200кг, нетто 72650кг, що більше проти документа на 4650кг, вантажопідйомність вагону 68т, тобто вагон завантажено понад вантажопідйомність на 4650 кг. Під час повторного переважування надлишок вантажу проти документа та вантажопідйомності вагону 4650 кг підтвердився, що загрожує безпеці руху залізничному транспорту, чим порушено Главу 1 р.4 п. 4.1. Додатку 3 до СМГС. Комісійне переваження вагону здійснювали: агент комерційний ОСОБА_1 , у присутності начальника станції Здолбунів Кіяшко В.Г., ВОХР ОСОБА_2 , приймальник потягів ОСОБА_3 .

За положеннями п.25.4. Розділу 5 Додатку 1 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення якщо під час перевезення складався комерційний акт, перевізник один екземпляр цього комерційного акту докладає до накладної, інші примірники комерційного акту з усіма додатками залишаються в його веденні.

Відповідно до п.п. 8, 12 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу. Якщо комерційний акт складається на станції відправлення або на попутній станції, то другий примірник акта додається до перевізних документів. Про складений комерційний акт проставляється відмітка у перевізних документах у порядку, визначеному правилами оформлення перевізних документів.

Якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акту, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі "Є" комерційного акту попутної станції вносить відмітку такого змісту: "Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акту не виявлено". Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається.

При невідповідності відомостей, указаних в акті попутної станції, фактичним даним, що виявились під час перевірки вантажу, багажу або вантажобагажу, складається новий комерційний акт.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заповнення п. 19 комерційного акту є обов`язком станції призначення та здійснюється на примірнику, що доданий до накладної. Оскільки станцією призначення за накладною №52916996 є станція Еперешке Атрако-БЛИ Ипарвагань (станція Угорської залізниці), то саме вона повинна заповнити п.19 Відмітка про відповідність стану вантажу при видачі відомостям, що містяться в комерційному акті у примірнику, що доданий до накладної.

Згідно з п. 35.2 Розділу 7 Додатку 1 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення комерційний акт підписується представниками перевізника і представником одержувача вантажу, якщо він брав участь у перевірці вантажу.

Оскільки в Угоді про міжнародне залізничне вантажне сполучення не визначено конкретних посадових осіб, якими підписується комерційний акт, на підставі статті 5 цієї Угоди, слід керуватися положеннями національного законодавства.

Відповідно до п.10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Судом першої інстанції встановлено, що комерційний акт №350002/155 від 14.12.2019 підписано начальником станції Кіяшко В.Г., агентом комерційним ОСОБА_1 та приймальником поїздів ОСОБА_3 .

Наказом №526/ос від 04.09.2017 ОСОБА_5 призначено на посаду начальника станції Здолбунів виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень», який прямо передбачений у п.10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002.

Агент комерційний ОСОБА_1 , призначений на посаду відповідно до наказу (розпорядження) №523/ос від 10.07.2019, є працівником станції, який здійснював перевірку та діяв відповідно до ч.22 п.2.1. Розділу 2 Посадової інструкції агенту комерційного станції Здолбунів, а саме агент комерційний виконує наступні операції, зокрема, виконує завдання та обов`язки згідно з п.2 «Інструкції прийомоздавача вантажу», яка затверджена наказом Укрзалізниці №157-Ц від 02.04.2002 та в частині підписання комерційних актів, як завідувач вантажного двору, тощо.

Приймальник поїздів ОСОБА_3 , призначений на посаду наказом №264/ос від 01.11.2012 є працівником станції, який здійснював перевірку та діяв відповідно до п.2.11. Розділу 2 Робочої інструкції приймальника поїздів вантажного двору станції Здолбунів, згідно з яким, зокрема, приймає участь у комісійній перевірці та контрольному зважуванні вагонів з комерційними несправностями, з ознаками незбереження вантажів, які перевозяться, підписує акти загальної форми та комерційні акти.

Відповідно до витягу зі штатного розпису станції Здолбунів в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи).

Натомість, приписами пункту 10 Правил складання актів на виконання статті 129 Статуту залізниць встановлено імперативність визначеного пунктом 10 цих Правил суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів, однак, зазначена норма не виключає можливості залучення до складання комерційного акту й інших працівників залізниці, поряд з особами, підписи яких є обов`язковими реквізитами комерційного акту.

Частинами 1, 3 статті 64 та частиною 3 статті 65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Отже, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів.

Наведеного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.05.2018 у справі №916/2001/17 та від 23.06.2018 у справі №916/1993/17.

Надаючи оцінку складеному залізницею комерційному акту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що цей акт оформлений відповідно до Правил складання актів, а тому є належним та допустимим доказом у справі.

Заперечення апелянта, що тара порожнього вагону при контрольному зважуванні не виявлялася, маса тари «взята з документа», що є порушенням п.4.9 Правил перевезення вантажів, у зв`язку із чим він ставить під сумнів доказову силу комерційного акту, є безпідставними та судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на наступне.

Відповідачем зазначено, що наданою станцією Хуст Львівської залізниці випискою з «Книги зважування вантажів на вагонних вагах ф. ГУ-36», яка оформлена після повернення вагону №24432189 на територію України, засвідчено, що маса тари вагона склала 26400 кг. Результати зважування порожнього вагону №24432189 (тари вагону) на станції Хуст співпадають з результатами зважування тари вагону №24432189 відповідачем - 26280 кг.

Проте, відповідачем у накладній зазначена у графі тара вагону 23200кг, що відповідає картотечним даним на вагон (витяг наданий позивачем до матеріалів справи).

Крім того, тарування вагону № 24432189 проводилось 08.12.2019, а дата відправлення за накладною 09.12.2019, зважування тари вагона на станції Хуст здійснювалось 30.01.2020 після вивантаження вантажу "цемент", при цьому комерційний акт складено 14.12.2019.

Зі змісту п.4 Правил складання актів, маса тари вантажу може прийматися за трафаретом на вагоні або шляхом зважування вагону після його вивантаження. Тобто, зважування порожнього вагону при встановленні маси вантажу не є обов`язковим для залізниці. Зі змісту комерційного акту вбачається, що вагон окремо не зважувався. В акті зазначена маса тари за документом, тобто 23200 кг.

Враховуючи, що відповідачем у накладній зазначено тару вагону - 23200кг, а надані на підтвердження докази того, що означена вага тари не відповідає дійсності, не є належними, оскільки не підтверджують факту зважування вагону на момент його відправлення, правомірним є висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачем факту того, що позивачем при використанні даних відповідача порушено порядок складання акту, та не наведено жодних доказів, які свідчать про недостовірність результатів зважування.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Таким чином, комерційний акт, який складений з дотриманнями вимог національного законодавства та положень Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, є підставою для матеріальної відповідальності відповідача.

На підставі викладеного, судом першої інстанції встановлено, що комерційний акт №350002/155 від 14.12.2019, складений на станції Здолбунів Львівської залізниці, за своєю формою та змістом відповідає вимогам, що передбачені Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, Статутом залізниць України, Правилами складання актів, а відтак, є належним доказом для підтвердження факту невідповідності маси вантажу в накладній №52916996 від 09.12.2019 фактичним даним.

Крім того, місцевим господарським судом враховано, що в акті загальної форми № 2001 від 17.01.2020 станції Батьово засвідчено, що здійснювалось зважування лише 20-ти мішків із сіллю, які були у вагоні № 24459067, та маса даних мішків становить 10,0кг, 10,1кг, 10,2кг, 10,3кг, 10,4кг, 10,9кг, що додатково підтверджує, що маса мішка не була 10 кг, як стверджує відповідач.

Судом першої інстанції правомірно не прийнято наведені відповідачем доводи про порушення позивачем вимог законодавства по накладній №37306826 та митних формальностей, оскільки зазначені обставини не спростовують факту завантаження вагону №24432189 з перевищенням маси вантажу за накладною №52916996, а тому не входять до предмета доказування у даній справі.

Згідно з § 1 ст.16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення відправник забезпечує правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки від неправильного, неточного або неповного зазначення цих відомостей і заяв, а також від їх внесення в невідповідну графу накладної. Відправник сплачує перевізнику неустойку, якщо після укладення договору перевезення перевізник виявляє неправильність, неточність або неповноту, зазначених відправником в накладній даних та заяв і при цьому встановлює, що при завантаженні відправником вантажу було допущено перевантаження вагона понад його вантажопідйомність. Неустойка по даному пункту стягується у відповідності до приписів ст. 31 «Сплата провізних платежів та неустойок» у п`ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку вантажу, належної перевізнику, що виявив такий надлишок. Передбачені даним параграфом неустойки перевізник вправі стягнути незалежно від відшкодування можливих збитків та інших неустойок, що сплачуються відправником або одержувачем у відповідності до умов даної угоди (§3 ст. 16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення).

Як свідчать матеріали справи, позивачем розраховано суму штрафу виходячи з тарифної відстані 1662км, за всю відстань перевезення залізницями України.

При цьому відповідач (апелянт) вважає, що при здійсненні розрахунку необхідно виходити з тарифної відстані 463км, тобто з перевезення саме надлишку вантажу (від станції Здолбунів до станції Еперешке).

Судом першої інстанції правомірно зазначено, про недоведеність відповідачем правомірності нарахування ним штрафу виходячи з тарифної відстані 463км, в зв`язку з тим, що надлишок вантажу перевозився зі станції Шевченко.

За перевезення надлишку вантажу, позивачем здійснений розрахунок провізної плати у відповідності до Тарифного керівництва № 1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 (зареєстр. в МЮ України 15.04.2009 р. за № 340/16356), отже провізна плата за перевезення вантажу в вагоні №24432189 становить 12578,00грн, відтак неустойка у п`ятикратному її розмірі становить 62890,90грн.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки в сумі 62890,90 грн.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про зменшення суми штрафу, що підлягає стягненню з відповідача до 50% суми, що стягуватиметься, яке підтримано в апеляційній скарзі, слід зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру штрафу.

Так, пунктом 27 Правил видачі вантажів встановлено, що надлишок вантажу порівняно з масою, вказаною в накладній, вважається таким, що не перевищує норму, якщо він не виходить за межу граничного розходження визначення маси нетто, яке становить 0,2%.

Згідно з ч.2 Вступу Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 № 411, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.02.1997 за № 50/1854, виконання Правил забезпечує злагодженість усіх ланок залізничного транспорту, чітку та безперебійну роботу залізниць і безпеку руху. Відповідно до п.15.27 Правил забороняється ставити в поїзди, зокрема, вагони, що завантажені понад їх вантажопідйомність.

Тобто, невиконання вимог вищевказаних Правил, зокрема, завантаження вагонів понад їх вантажопідйомність, загрожує безпеці руху поїздів, а відтак, створює умови для виникнення аварійних ситуацій на залізниці.

З огляду на встановлені обставини справи та їх оцінку, а саме, що при вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню, слід враховувати не лише майнові інтереси відповідача, але й інтереси позивача, які полягають у належному виконанні покладених законодавством завдань, у тому числі забезпечення безпеки усіх учасників залізничного перевезення та їх майнових інтересів, які, в силу специфіки правовідносин, були поставлені відповідачем під загрозу через неправомірну поведінку, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні даного клопотання.

Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (Заява N4909/04) вказано, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 (Заява N4241/03) Європейським Судом зазначено, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на наведене, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані.

Твердження заявника апеляційної скарги про неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення господарського суду Донецької області від 23.12.2020 у справі № 905/1106/20.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд рішення господарського суду 23.12.2020 у справі № 905/1106/20 покладаються на заявника.

Керуючись статтями 129, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Артемсіль, м. Соледар Бахмутського району Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 23.12.2020 у справі № 905/1106/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 23.12.2020 (повне рішення складено 28.12.2020) у справі №905/1106/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08.04.2021

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук