ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року Справа № 906/839/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

без виклику сторін у справі

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Раффінерія"

на рішення Господарського суду Житомирської області, ухвалене 18.09.20р. суддею Тимошенком О.М. у м.Житомирі, повний текст складено 18.09.20р.

у справі № 906/839/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Собко Володимира Івановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" (змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Раффінерія")

про стягнення 183068,64грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.09.2020р. у справі №906/839/20 позов Фізичної особи-підприємця Собко Володимира Івановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" (змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Раффінерія") задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" на користь Фізичної особи - підприємця Собко Володимира Івановича 156686,40грн. боргу, 12097,44грн. штрафу, 2531,76грн. судового збору.

Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 14284,80грн. штрафу.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Раффінерія" (Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002") звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвали нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також, одночасно з апеляційною скаргою, скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;

- вказує на те, що суд першої інстанції розглядав справу без належного повідомлення відповідача, а отже, без дотримання принципу змагальності, який передбачає однакову можливість всіх учасників справи повідомити суду всі істотні для справи обставини та надати відповідні докази. Зокрема, 15.10.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Раффінерія". Відповідачу не було відомо про наявність позову, а також відкритого провадження у справі у зв`язку з тим, що за адресою, вказаною у позовній заяві, на яку направлялись усі документи та повістки відповідач не знаходився. Відповідно до відомостей з ЄДР 07.07.2020р. місцезнаходження відповідача за адресою: 11700 Житомирська обл., місто Новоград-Волинський, вул.Герцена буд.26 було змінено. Актуальна адреса відповідача на час розгляду справи у суді першої інстанції є: 19812 Черкаська обл., Драбівський район, село Шрамківка. вул.Володимира Щерби, буд.56. Отже, відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи;

- зазначає, що суд першої інстанції помилково вирішив, що договір №12 від 01.02.2020р. було укладено у спрощений спосіб, дане твердження суперечить дійсним обставинам справи. Склалася ситуація, при якій договір насправді не було укладено, а позивач приступив до охорони об`єкта не маючи навіть підписаного акта приймання-передачі. Отже, позивач перебував на території відповідача та здійснював охоронну функцію неправомірно, не маючи на те повноважень;

- стосовно обставин переукладання договору №12 від 01.04.2020р. вказує, що відповідно до тверджень позивача та матеріалів справи, 01.04.2020р. договір №12 від 01.02.2020р. було переукладено та належним чином підписано і завірено печатками відповідача та позивача. Вказаний договір був підписаний директором ТОВ "Трансстандарт-2002" ОСОБА_1 . Однак на момент підписання договору ОСОБА_1 вже не обіймав посаду директора відповідно до протоколу загальних зборів учасників №1903-20/2 від 19.03.2020р.. Згідно наказу №2 від 19.03.2020р. директором призначено ОСОБА_2. Отже, на момент укладання договору №12 від 01.04.2020р. ОСОБА_1 не діяв від імені відповідача, та не мав повноважень на вчинення будь-яких правочинів від імені ТОВ "Трансстандарт-2002". Суд неповно дослідивши обставини справи, задовольнив позовні вимоги поклавши в основу рішення договір №12 від 01.04.2020р., який було підписано неповноважною на це особою;

- вказує, що всі претензії, повідомлення, акти та інші документи позивач направляв на адресу 11700, Житомирська обл., м.Новоград-Волинський вул.Герцена будинок 26, за якою відповідач не перебував. Відповідач, у свою чергу, не знав і не міг знати про претензії позивача та відповідним чином відреагувати на них. У позивача було достатньо відомостей про місцезнаходження відповідача, оскільки останні були відображені у ЄДР;

- підсумовуючи, покликається на те, що сторони не укладали договір на охорону об`єкта №12 від 01.02.2020р., оскільки його не було підписано уповноваженою особою зі сторони відповідача. Позивач та відповідач не укладали договір на охорону об`єкта №12 від 01.04.2020р., оскільки зі сторони відповідача договір підписав ОСОБА_1, який на той момент був звільнений з посади директора та не міг виступати від імені відповідача, а тим більше укладати будь-які правочини. Акти здачі-прийняття робіт також були підписані звільненим ОСОБА_1. Що ж стосується інших актів, про які позивач нібито повідомляв відповідача, то вони надсилались за адресою, за якою відповідач не перебував. Всі відомості про зміну керівників, а також адреси відповідача містились у ЄДР, який є у відкритому доступі, тож позивач мав усі можливості при здійсненні правочинів пересвідчитись у повноваженнях іншої сторони.

Листом Північно - західного апеляційного господарського суду №906/839/20/1407/21 від 25.02.2021р. матеріали справи №906/839/20 витребувано з Господарського суду Житомирської області.

05.03.2021р. до Північно - західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/839/20.

Попередньо, 01.03.2021р. до Північно - західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Собко Володимира Івановича надійшли заперечення проти відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 10.03.2021р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Раффінерія" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18.09.2020р. у справі №906/839/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Раффінерія" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18.09.20р. у справі №906/839/20, зупинено дію рішення Господарського суду Житомирської області від 18.09.2020р. у справі №906/839/20 та ухвалено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Раффінерія" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18.09.2020р. у справі №906/839/20 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

28.03.2021р. на електронну адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Собко В.І. надійшов письмовий відзив від 29.03.2021р. №17-в на апеляційну скаргу, в якому вказує про те, що 10.06.2020р., тобто майже за місяць до дати зміни адреси, зазначеної відповідачем в апеляційній скарзі, позивач засобами електронного зв`язку та листом з поштовим повідомленням про вручення направив відповідачу претензію №4-п від 10.06.2020р. на актуальну на той час згідно з ЄДР адресу: Житомирська область, місто Новоград-Волинський, вул.Герцена буд.26, в якій попередив відповідача, що у випадку відсутності оплати послуг дію договору буде призупинено в односторонньому порядку на підставі п.5.1.6 договору та знято охорону з об`єкта. Вказана претензія була отримана уповноваженою особою відповідача 16.06.2020р. за вищевказаною актуальною на той час згідно з ЄДР адресою та залишена відповідачем без уваги. 12.06.2020р. позивач направив відповідачу на вищевказану актуальну на той час адресу термінову телеграму про зняття охорони з об`єкта з проханням забезпечити присутність уповноважених осіб відповідача для підписання акта зняття охорони з об`єкта та, в свою чергу, направив своїх представників на об`єкт.

Зазначає, що під час зняття посту охорони на об`єкт прибув від відповідача Клочков Ігор Борисович, проте жодних документів на підтвердження своєї особи та повноважень як представника Відповідача, він не надав. У зв`язку з чим, представники позивача були змушені звернутися з відповідною заявою до правоохоронних органів за місцем знаходження об`єкта, а зняття охорони з об`єкту було проведене за участю начальника сектору Драбівського відділення поліції Куліша Юрія Васильовича, який встановив особу та відібрав пояснення у вищевказаного Клочкова І.Б..

Зауважує, що дані події відбувалися безпосередньо на об`єкті замовника за адресою: 19812, Черкаська обл., Драбівський район, село Шрамківка, вул.Володимира Щерби, 56, на яку в подальшому саме й було змінено юридичну адресу відповідача, і відповідач не міг не знати, що відбувається у нього на об`єкті.

Зазначає про те, що оскільки представник відповідача Клочков І.Б. не надав документів на підтвердження своєї особи та повноважень, як представника відповідача, позивач був змушений скласти акт про відмову у підписанні акта зняття постів охорони (приймання - передачі об`єктів охорони) завірений підписами представників позивача та двох свідків, обидва примірники акта зняття постів охорони направлені відповідачу 12.06.2020р. поштою цінним листом з описом вкладення та отримано відповідачем 16.06.2020р. за вищевказаною актуальною на той час згідно з ЄДР адресою.

Крім того, у зв`язку з відсутністю керівництва відповідача та його представників на об`єкті, що охоронявся позивачем, примірники актів виконаних робіт за травень - червень 2020 року 15.06.2020р. були також направлені позивачем на актуальну на той час юридичну адресу відповідача: 11700, Житомирська обл., м.Новоград-Волинський, вул.Герцена, 26 цінним листом з описом вкладення. Згідно з поштовим повідомленням про вручення вищевказані документи отримані відповідачем 25.06.2020р. за вищевказаною актуальною на той час згідно з ЄДР адресою. Тобто, як свідчать обставини справи, вся кореспонденція, що стосувалася даного спору, була надіслана позивачем на актуальну на той час юридичну адресу відповідача та була отримана уповноваженою особою відповідача, а тому твердження відповідача, що він не знав і на міг знати про претензії позивача та відповідним чином відреагувати на них, не відповідають дійсності.

Відповідач в своїй скарзі зазначає, що договір №12 від 01.02.2020р. на охорону об`єкта взагалі не було укладено, оскільки він не підписаний представником відповідача, а містить лише відбиток його печатки. Поряд з тим, сам факт надання позивачем охоронних послуг згідно договору відповідач в своїй апеляційній скарзі підтверджує.

З огляду на обставини справи та враховуючи приписи ЦК України та ГК України, фактично між позивачем та відповідачем шляхом оформлення Актів здачі-прийняття робіт за лютий 2020р. та за березень 2020р. у спрощений спосіб укладено договір надання охоронних послуг, за якими позивач надав послуги, а відповідач, у свою чергу, прийняв надані позивачем послуги за лютий-березень 2020р. на загальну суму 71424,00грн.. Той факт, що акт здачі-прийняття робіт за лютий 2020р. №ОУ-0000020 від 29.02.2020р. підписано саме директором ОСОБА_3 відповідач в своїй скарзі не заперечує. Відповідно до тверджень відповідача в апеляційній скарзі, зміна керівництва у нього відбулася лише 19.03.2020р., а отже в лютому 2020 року уповноваженою особою відповідача на укладання господарських договорів, підписання актів здачі-прийняття робіт документів був саме директор ОСОБА_3. Те, що акт здачі-прийняття робіт за лютий 2020р. №ОУ-0000020 від 29.02.2020р. підписано директором ОСОБА_3 без зауважень свідчить про те, що відповідач погодив надання охоронних послуг за місяць якісно та в повному обсязі, своїм підписом він підтвердив вартість наданих послуг за повний календарний місяць в сумі 35712,00грн., яка і відповідає сумі за один календарний місяць по договору, зазначеній в додатку №2 до договору "Протокол погодження договірної ціни", що ще раз доводить, що послуги надавалися позивачем саме з 01.02.2020р..

Зазначає, що охоронні послуги надавалися позивачем з 01.02.2020р. і до моменту зняття постів охорони в присутності працівників поліції 12.06.2020р.. Весь цей час на об`єкті відповідача, що перебував під охороною, за адресою: Черкаська обл., Драбівський район, село Шрамківка, вул.Володимира Щерби, 56 відповідачем проводилася господарська діяльність, зокрема, прибуття - вибуття персоналу відповідача, в`їзд - виїзд автотранспорту, переміщення ТМЦ. Персонал охорони позивача, весь цей час щоденно перебував на посту на території об`єкта відповідача, здійснюючи контрольно-пропускний режим та патруль території відповідно до функцій поста охорони, зазначених в додатку №1 договору "Дислокація об`єктів охорони", погоджених з відповідачем. І весь цей час, відповідач безоплатно користувався послугами охорони, приймаючи дані послуги та не відмовляючись від них, навіть при зміні директора 19.03.2020р.. Даний факт відповідач в своїй скарзі не заперечує. Жодних повідомлень про бажання відмовитись від надання охоронних послуг від відповідача протягом вказаного періоду не надходило.

Таким чином, є всі підстави вважати, що й наступний директор відповідача - ОСОБА_2 фактично схвалив даний правочин, а відтак згідно з статтями 203, 215 ЦК України він є дійсним. При цьому, згідно з даними електронних реєстрів вищевказаний ОСОБА_3 залишався бенефіціарним власником підприємства до 23.04.2020р., тобто і на момент переукладання договору 01.04.2020р..

З огляду на викладене, всі претензії, повідомлення, акти позивачем направлялися в червні 2020 року на адресу Житомирська область, місто Новоград-Волинський, вул.Герцена буд.26 за якою відповідач в червні 2020р. саме й перебував і отримував в червні 2020 року всю без винятку кореспонденцію (зміна адреси, як зазначено в апеляційній скарзі, відбулася лише в липні 2020 року), а тому відповідач знав про претензії позивача та мав можливість відповідним чином відреагувати на них. Акт здачі-прийняття робіт за лютий 2020р. №ОУ0000020 від 29.02.2020р. підписано уповноваженим на той час директором ОСОБА_3 29.02.2020р., (зміна керівництва, як зазначено в апеляційній скарзі, відбулася лише - 19.03.2020р.).

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржене рішення підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 01.02.2020р. між Фізичною особою - підприємцем Собко Володимиром Івановичем (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" (замовник) укладено договір № 12 на охорону об`єкта (а.с.5), за умовами якого виконавець зобов`язався здійснювати охорону об`єкта замовника, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Драбівський район, смт.Шрамківка, вул.В.Щерби 56, а замовник, в свою чергу, зобов`язався своєчасно та в повному обсязі оплачувати послуги, надані виконавцем.

ТОВ "Трансстандарт-2002" було повернуто виконавцю скріплений печаткою замовника примірник договору та додатків до нього без підпису директора ОСОБА_3. Неодноразові прохання виконавця дооформити договір були залишені замовником без уваги.

01.02.2020р. о 12год. 00хв. персонал виконавця приступив до охорони об`єкта Відповідача: установки по сепаруванню і підготовці газового конденсату, що знаходяться за адресою: Черкаська область, Драбівський район, смт.Шрамківка, вул.В.Щерби, 56.

В подальшому, 01.04.2020р. договір було переукладено та належним чином підписано і завірено печатками замовника та виконавця оформивши договір на охорону об`єкта №12 (а.с.17). Вказаний договір укладено зі строком дії з 01.04.2020р. по 31.12.2020р..

Так, на виконання умов договорів, виконавець надав замовнику послуги в повній мірі, про що свідчать підписані та скріплені печатками сторін Акти здачі-прийняття робіт: за лютий 2020 року від 29.02.2020р. №ОУ-0000020 на суму 35712,00грн. без ПДВ, за березень 2020 року від 31.03.2020р. №ОУ-0000028 на суму 35712,00грн. без ПДВ, за квітень 2020 року від 30.04.2020р. №ОУ-0000033 на суму 35712,00грн. без ПДВ, де зазначено, що сторони претензій з приводу якості та кількості наданих послуг не мають (а.с.15, 16, 27).

Надалі, 15.06.2020р. ФОП Собком В.І. надіслано ТОВ "Трансстандарт-2002" для підпису та оплати Акти здачі-прийняття робіт №ОУ-0000041 від 31.05.2020р. на суму 35712,00грн. за травень та №ОУ-0000045 від 12.06.2020 на суму 13838,40грн. за червень (а.с.37-39), які останнім не повернуто.

Отже, ТОВ "Трансстандарт-2002" не оплатило вартість наданих ФОП Собком В.І. послуг з охорони об`єктів за період з лютого 2020 по червень 2020 на загальну суму 156686,40грн..

За вказаних обставин, Фізична особа - підприємець Собко Володимир Іванович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" про стягнення 183068,64грн., з яких: 156686,40грн. боргу за надані послуги з охорони об`єкта по договорам №12 від 01.02.2020р. та №12 від 01.04.2020р.; 26382,24грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 21.07.2020р. судом відкрито провадження у справі №906/839/20 за вказаною позовною заявою та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.09.2020р. у справі №906/839/20 позов задоволено частково.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи за встановленою підсудністю, з огляду на таке.

Відповідно до ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Приписами статей 2, 11 Господарського процесуального кодексу України закріплено вказаний конституційний принцип та передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.ч.1, 2 ст.11 ГПК України).

Крім того, згідно із ч.1 ст.3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч.3 ст.3 ГПК України).

Отже, під час здійснення судочинства суд у своїй діяльності повинен не лише правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін, а й додержуватись норм процесуального права.

Згідно з Законом України у редакції від 03.10.2017р. №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" 15.12.2017 набув чинності Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції.

Розділом I "Загальні положення" Господарського процесуального кодексу України, зокрема, передбачено основні положення (глава 1, ст.ст.1-19), врегульовано питання щодо юрисдикції господарських судів (глава 2, ст.ст.20-31) та визначено учасників судового процесу (глава 4, ст.ст.41-72).

Відповідно до ч.1 ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 ГПК України).

Склад учасників справи в господарському процесі визначено ст.41 Господарського процесуального кодексу України, а саме відповідно до частини 1 цієї статті у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

За приписами ст.45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст.4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Фізична особа - підприємець Собко Володимир Іванович 13.07.2020р. звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансстандарт-2002" (змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Раффінерія") про стягнення 183068,64грн., з яких: 156686,40грн. боргу за надані послуги з охорони об`єкта по договорам №12 від 01.02.2020р. та №12 від 01.04.2020р.; 26382,24грн. штрафу, про що свідчить відповідна відмітка підприємства поштового зв`язку на поштовому конверті.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України (підпункт 3.2 п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12.07.2011р. №9-рп/2011).

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності.

При цьому, підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду.

За приписами п.1 ч.1 ст.20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Згідно з ч.1 ст.24 ГПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства, розглядаються місцевими господарськими судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.27 ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч.2 ст.27 ГПК України).

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, щодо місцезнаходження юридичної особи, дані про відокремлені підрозділи юридичної особи.

Водночас, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до інформації з веб-сайту Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 07.07.2020р. місцезнаходження відповідача з адреси: 11700, Житомирська обл., м.Новоград-Волинський, вул.Герцена, будинок 26 було змінено на адресу: 19812, Черкаська обл., Драбівський р-н., с.Шрамківка, вул.Володимира Щерби, будинок 56.

Матеріали позовної заяви свідчать, що Фізичною особою-підприємцем Собком Володимиром Івановичем у позовній заяві було зазначено адресу відповідача, а саме: 11700, Житомирська обл., м.Новоград-Волинський, вул.Герцена, будинок 26.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 21.07.2020р. судом було відкрито провадження у справі №906/839/20 за вказаною позовною заявою та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

На зазначену адресу (11700, Житомирська обл., м.Новоград-Волинський, вул.Герцена, будинок 26) Господарським судом Житомирської області направлялась відповідачу вся поштова кореспонденція.

За таких обставин, беручи до уваги те, що на момент (13.07.2020р.) звернення позивача до Господарського суду Житомирської області відповідач змінив місцезнаходження ще 07.07.2020р., про що свідчить інформації з веб-сайту Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на адресу: 19812, Черкаська обл., Драбівський р-н., с.Шрамківка, вул.Володимира Щерби, будинок 56, а тому колегія суддів констатує, що дана справа підсудна Господарському суду Черкаської області.

Відповідно до ч.1 ст.279 ГПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

При цьому, слід зазначити, що передання справи за належною територіальною юрисдикцією не призводить до порушення прав позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у справі буде ухвалене належним судом і законне та обґрунтоване рішення не буде в подальшому скасоване судом вищої інстанції, лише з підстав недотримання процесуальних норм щодо територіальної юрисдикції.

Положеннями п.1 ст.6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006р. (заяви №29458/04, №29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Таким чином, складова верховенства права, закріплена у п.1 ст.6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку - судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

З огляду на встановлені вище обставини справи та приписи чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст.27, 31 ГПК України, відтак помилково розглянув позовні вимоги по суті, адже дана справа підлягала передачі за підсудністю до Господарського суду Черкаської області для розгляду по суті.

Відтак, оскаржуване судове рішення є прийнятим з порушенням правил підсудності.

Таким чином судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваного рішення порушено приписи процесуального закону, що регулюють наявність права позивача на звернення до відповідного суду з позовом до відповідача.

Відповідно до ст.236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Пунктом 5 ч.1 ст.275 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

При цьому, за змістом ст.279 ГПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Водночас, за змістом ч.2 ст.279 ГПК України, справа не підлягає направленню на новий розгляд в зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи, не застосовується в даному випадку, оскільки у апеляційній скарзі скаржником вказувалось на те, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення відповідача, оскільки відповідачу не було відомо про наявність позову, надходження на його адресу поштової кореспонденції позивача та Господарського суду Житомирської області, оскільки відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 07.07.2020р. місцезнаходження відповідача за адресою: 11700, Житомирська обл., м.Новоград-Волинський, вул.Герцена, будинок 26 було змінено на адресу: 19812, Черкаська обл., Драбівський р-н., с.Шрамківка, вул.Володимира Щерби, будинок 56.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (п.п.1, 4 ч. 1 та ч.2 ст.277 ГПК України).

Враховуючи наведені положення законодавства, та зважаючи на те, що у даному випадку суд першої інстанції діяв з порушенням норм процесуального права, тобто не як суд встановлений законом у розумінні п.1 ст.6 Конвенції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Раффінерія" підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи №906/839/20 для розгляду до Господарського суду Черкаської області за встановленою підсудністю.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч.14 ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 277, 279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Раффінерія" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 18.09.2020р. у справі №906/839/20 скасувати.

3. Справу №906/839/20 направити для розгляду до Господарського суду Черкаської області за встановленою підсудністю.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "08" квітня 2021 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.