РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.04.2021Справа № 910/849/21
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом комунального підприємства "Фармація"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес - Оператор "Чотири Сезони"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 263923,22 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява комунального підприємства "Фармація" до товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес - Оператор "Чотири Сезони" про стягнення 263 923,22 грн.

За твердженням позивача, відповідач порушив вимоги п. 3.1 та п. 9.2 договору оренди № 2202 від 25.05.2016, та п.3.1 договору №2202-1 від 29.07.2019, що призвело до недоотримання орендної плати на загальну суму 263 923,22 грн. (з ПДВ), в т.ч. 2017 рік -222 339,63 грн, 2018 рік - 41 583,59 грн та зайво нарахованої орендної плати за 9 місяців 2019 року - 2 119,65 грн. Обставини недоотримання орендної плати, як вважає позивач, встановлено Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області (довідка від 09.12.2019 №06-32/16-з), яке з 28.11.2019 по 09.12.2019 провело зустрічну звірку в комунальному підприємстві "Фармація" щодо документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за період з 01.01.2017 по 30.09.2019.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.01.2021 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

03.02.2021 до канцелярії суду позивач подав супровідний лист з доданими документами.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву. Залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 10, ).

04.03.2021 до канцелярії суду відповідачем подано відзив, в якому заперечував проти позову та просив суд позов комунального підприємства "Фармація" залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

25.05.2016 року між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес-оператор «Чотири сезони» (орендар) та комунальним підприємством "Фармація" (підприємство-балансоутримувач) укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2202, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), яке знаходиться за адресою: просп. Героїв Сталінграду, 27, літ А, загальною площею 199,40 кв.м, для розміщення кафе, яке не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Відповідно до ч.1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до п.9.1 договору цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 25 травня 2016 року до 23 травня 2019 року.

Як зазначено позивачем, відповідно довідки №06-32/16-3 від 09.12.2019 року, державними аудиторами відділу контролю у галузі ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області проведено зустрічну звірку у позивача щодо документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку Департаменту за період з 01.01.2017 по 30.09.2019.

Зустрічною звіркою встановлено не дотримання вимог п. 3.1, п. 9.2 договору №2202 від 25.05.2016 та п. 3.1 договору №2202-1 від 29.07.2019, що призвело до недоотримання орендної плати позивачем на загальну суму 263923,22 грн (з ПДВ), в т. ч. 2017 рік - 222339,63 грн, 2018 рік - 41583,59 грн та зайво нарахованої орендної плати за 9 місяців 2019 року - 2119,65 грн (довідка від 09.12.2019 №06-32/16-з).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та з метою підвищення ефективності використання об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, Київська міська рада, шляхом прийняття відповідних рішень про внесення змін до рішення Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» з вказівкою на періоди їх дії, встановлювала, що орендні ставки, визначені Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, застосовуються у розмірі 50% встановленого обсягу.

Враховуючи вказане, позивач здійснював нарахування орендної плати, а відповідач сплачував орендні платежі, виходячи з орендної ставки у розмірі 50%:

у період з 01.01.2017 по 01.07.2017 - згідно рішення КМР від 07.07.2016 №583/583;

у період з 14.07.2017 по 31.10.2017 - згідно рішення КМР від 22.06.2017 №606/2768;

у період з 01.11.2017 по 01.03.2018 - згідно рішення КМР від 09.11.2017 №199/3206;

У зв`язку з вищевказаним та враховуючи довідку Державної аудиторської служби України північного офісу держаудитслужби в Черкаській області від 09.12.2019 №06-32/16-3, лист Департаменту комунальної власності м. Києва вх. №27/03 від 10.01.2020 щодо необхідності проведення донарахувань орендної плати за результатами перевірки, позивач провів донарахування орендної плати за період та в сумі, що зазначені у довідці держаудит служби, виставив відповідачу рахунок на оплату від 10.01.2020 №39 на суму 263923,22 грн та направив на його адресу відповідну вимогу від 14.01.2020 №61/05/07-02, та претензію від 18.08.2020 №1688/05/07-02.

Проте, відповідач донарахування орендної плати за період з 01.08.2017 по 30.09.2019 на суму 222339,63 грн станом на 15 грудня 2020 року не сплатив.

У зв`язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 163 923,22 грн.

Відповідно до п.3.1 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280.

Згідно з розрахунком орендної плати, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1/1), орендна плата становить (без ПДВ) 149,28 грн. за 1 кв. м орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку вересень 29 765,67 грн.

Згідно з розрахунком орендної плати, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1/2) і становить (без ПДВ) 74,63 грн. за 1 кв. м орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку 2016 року 14882,83 грн. та застосовується з дати підписання акту приймання-передачі і діє до 14 липня 2016 року.

Розрахунок орендної плати, який є додатком № 1/2 до договору, містить посилання на пункт 11 рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280. Цим пунктом передбачено, що для об`єктів оренди, дата оцінки яких встановлена після 01.09.2014, орендні ставки, визначені Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, застосовуються у розмірі 50 % встановленого обсягу, крім ставок, визначених пунктами 1 - 5 таблиці 2 Методики, та орендної плати, визначеної за результатами конкурсу на 1 рік з дати набрання чинності цим рішенням.

Вартість об`єкта оренди, на підставі якої розраховано місячну оренду плату у розмірі 29 765,67 грн., визначено станом на 30.11.2015, що зазначено у додатках № 1/1 та № 1/2 до договору.

Отже, сформована редакція п. 3.1 договору свідчить про те, що орендна плата, яка підлягає сплаті, визначена з урахуванням приписів п. 11 рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 у розмірі 50 % від 29 765,67 грн. і складає 14 882,83 грн.

З 1 березня 2018 року набрали чинності зміни щодо розмірів орендних ставок, які (зміни) прийняті рішенням Київської міської ради від 08.02.2018 № 21/4085. Цим рішенням встановлено, що до 31 грудня 2018 року орендна ставка, у тому числі для розміщення кафе, застосовується у розмірі 70 % від встановленого обсягу (за умови, що дата оцінки майна встановлена після 1 вересня 2014 року).

У зв`язку з цим 29.07.2018 року сторони уклали договір № 2202-1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (нова редакція договору від 25.05.2016 №2202 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду).

Зокрема, пункт 3.1 договору виклали в такій редакції: орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 року № 415/1280 (із змінами):

згідно з розрахунком орендної плати, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1), становить без ПДВ: за базовий місяць розрахунку січень 2019р. 33 560,18 грн.

Згідно з розрахунком орендної плати, що є невід`ємною частиною договору (додаток до договору №2202-1 від 29.07.2019), становить без ПДВ: за 76,1 кв.м - 6%, 106,0 кв.м - 18%, таким чином розмір за 1 квадратний метр становить 85,16 грн. та відповідно 255,47 грн.

Сторони погодили, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць розраховується шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Отже, за умовами договору № 2202-1 від 29.072019 року, з 29.07.2019 орендна плата, яка підлягає сплаті, складає 70% від 33560,18 грн.

Таким чином, за умовами договору, у період з моменту його укладення і до 29.07.2019 щомісячна орендна плата підлягала визначенню виходячи з встановленої договором орендної плати за базовий місяць розрахунку - 29765,67 грн., а з 29.07.2019 -33560,18 грн.

Саме такий порядок розрахунку та такі базові величини були застосовані позивачем та відповідачем у актах надання послуг, які ними підписані, за кожен місяць оренди. Обставини справи свідчать про повну оплату орендної плати у визначеному договором розмірі.

Позивач помилково вважає, що щомісячна орендна плата підлягала визначенню виходячи з встановленої договором орендної плати за базовий місяць розрахунку без урахування встановленого договором відсотку від вартості оренди. Застосування відсотку при визначенні орендної плати, що підлягає сплаті, є умовою договору, яка сформована на підставі нормативно-правових актів (рішень Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 та від 08.02.2018 №21/4085).

Формуючи цю умову сторони застосували логічно-послідовне викладення, яке свідчить про те, з чого вони виходили при визначені орендної плати, що підлягає сплаті: спершу вказали розмір орендної плати без відсотку, що підлягає застосуванню, а потім - фактичний розмір оренди після застосованого відсотку до встановленого обсягу. Крім того, подальша поведінка сторін, яка полягає у відсутності розбіжностей щодо розміру оренди протягом всього строку оренди, також свідчить про однакове розуміння і сприйняття сторонами умов Договору щодо розміру орендної плати. Підтвердженням цього є підписані сторонами акти надання послуг.

Наведене спростовує доводи позивача про порушення відповідачем вимог п. 3.1 та п. 9.2 договору, що призвело до недоотримання орендної плати на загальну суму 263 923,22 грн., та є підставою для відмови у позові.

Також, судом враховано, що відповідно до п.9.2 договору №2202 від 25.05.2016 року передбачено, що усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами.

Судом встановлено, що на день вирішення спору сторонами не укладалось будь-яких змін до договору в частині узгодження нового розміру орендної плати (протягом дії договору №2202 від 25.05.2016 року).

Також, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність" (який було введено в дію 01.10.2018), аудит фінансової звітності - аудиторська послуга з перевірки даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності та/або консолідованої фінансової звітності юридичної особи або представництва іноземного суб`єкта господарювання, або іншого суб`єкта, який подає фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність групи, з метою висловлення незалежної думки аудитора гро її відповідність в усіх суттєвих аспектах вимогам національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, міжнародних стандартів фінансової звітності або іншим вимогам.

Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області проводить виключно внутрішній аудит підконтрольних суб`єктів, в тому числі позивача, для ефективного управління комунальними ресурсами, є органом оперативного контролю та не піднімає контрольних функцій будь-яких державних органів.

Враховуючи договірний характер правовідносин сторін, за наявності умов договору щодо вартості робіт, висновки перевірки та судових експертиз не можуть змінювати умов договору, які відповідно до наведених вимог норм права є обов`язковими для виконання, а відповідно такі висновки перевірки та судових експертиз не можуть змінювати і правовідносин сторін щодо ціни договору, вони не можуть встановлювати інші, ніж, визначені умовами договору, умови зобов`язання порівняно із договірними, тому відсутні правові підстави вважати, що такий позов про стягнення розміру завищеної вартості робіт, підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.03.2019 року у справі № 910/26948/15.

З огляду на вищевикладене та за умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення які викладені у акті ревізії не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 у справі №21-237а13, постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 9171064/17, від 16.10.2018 у справі № 910/23357/17, від 06.07.2018 у справі № 904/7287/17, від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17 та від 13.02.2018 у справі № 910/12793/17.

Враховуючи зазначене вище, посилання позивача довідку від 09.12.2019 №06-32/16-з Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області є неправомірними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору, не визначені законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення, не є належним доказом стягнення грошових коштів з відповідача, позаяк не є первинним документом та не носить обов`язковий характер.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись чч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 74, 76, 77, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий