СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2021 р. Справа № 913/540/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.

за участю представників:

прокурор - Горгуль Н.В., посвідчення №057317 від 09.10.20 р.;

1-го відповідача - не з`явився;

2-го відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги 1-го відповідача Головного управління Держгеокадастру у Луганській обл. (вх. №277Л/1) та 2-го відповідача - Фермерського господарства "Агро-ліга 2018" (вх. №333Л/1) на рішення Господарського суду Луганської області від 10 грудня 2020 року (суддя Шеліхіна Р.М., повний текст складено 21.12.2020 р.) у справі №913/540/20

за позовом заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури, м.Старобільськ Луганської області

до 1. Головного управління Держгеокадастру у Луганській обл., смт. Сєвєродонецьк Луганської обл.;

2. Фермерського господарства "Агро-ліга 2018", с.Малоолександрівка Троїцького району Луганської області

про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

Заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Луганській обл. та Фермерського господарства "Агро-ліга 2018", в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 28.11.2017 №1097-сг; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 34,1990 га, з кадастровим номером :12:001:0062, яка розташована за межами населеного пункту, на території, яка за даними Державного земельного кадастру враховується в Тимонівській сільській раді Троїцького району Луганської області; зобов`язати фермерське господарство "Агро-ліга 2018", ід.код 42011439 повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області за актом приймання-передачі земельну ділянку площею 31,1990 га (кадастровий номер :12:001:0062).

Рішенням Господарського суду Луганської області від 10 грудня 2020 року (суддя Шеліхіна Р.М., повний текст складено 21.12.2020 р.) у справі №913/540/20 позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 28.11.2017 №1097-сг "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства".

Визнано недійсним договір оренди від 11.12.2017 №51 земельної ділянки площею 34,1990 га, з кадастровим номером :12:001:0062, яка розташована за межами населеного пункту, на території, яка за даними Державного земельного кадастру враховується в Тимонівській сільській раді Троїцького району Луганської області, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області (94404, м. Сєвєродонецьк Луганської області, просп. Центральний, буд.17, ід. код 39771244) та громадянином ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язано фермерське господарство "Агро-ліга 2018" (92142, с. Малоолександрівка Троїцького району Луганської області, вул. Мічуріна, буд.3, ід. код 42011439) повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області (94404, м. Сєвєродонецьк Луганської області, просп. Центральний, буд.17, ід. код 39771244) за актом приймання-передачі земельну ділянку площею 31,1990 га (кадастровий номер :12:001:0062), яка розташована за межами населеного пункту, на території, яка за даними Державного земельного кадастру враховується в Тимонівській сільській раді Троїцького району Луганської області, видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Луганській області (94404, м. Сєвєродонецьк Луганської області, просп. Центральний, буд.17, ід. код 39771244) на користь прокуратури Луганської області, (ід. код 02909921, місцезнаходження: м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Б. Ліщини, 27) судові витрати у сумі 3153 грн та перерахувати їх на р/р: UA0000839, банк: ДКСУ м. Київ, , видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з Фермерського господарства "Агро-ліга 2018" (92142, с. Малоолександрівка Троїцького району Луганської області, вул. Мічуріна, буд.3, ід. код 42011439) на користь прокуратури Луганської області, (ід. код 02909921, місцезнаходження: м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Б. Ліщини, 27) судові витрати у сумі 3153 грн та перерахувати їх на р/р: UA0000839, банк: ДКСУ м. Київ, .

Головне управління Держгеокадастру у Луганській обл. з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 16.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Луганській обл., встановлено сторонам строк для подання відзивів на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 10.03.2021 о 12:30 год.

Фермерське господарство "Агро-ліга 2018" також з рішенням суду першої інстанції також не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Просить поновити пропущений строк на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Агро-ліга 2018", сторонам встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 10.03.2021 о 12:00 год.

Старобільська місцева прокуратура подала відзиви на апеляційні скарги, в яких вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційні скарги Головного управлінням Держгеокадастру у Луганській обл. та Фермерського господарства "Агро-ліга 2018" залишити без задоволення.

Колегія суддів ухвалою суду від 10.03.2021 року об`єднала апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Луганській обл. та Фермерського господарства "Агро-ліга 2018" в одне апеляційне провадження та оголосила перерву в розгляді справи до 05.04.2021 до 11:30.

У судове засідання з`явився прокурор, інші учасники у засідання суду не з`явились.

Від другого відповідача надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі. Другий відповідач зазначив, що проти позову заперечує, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи, викладені в апеляційних скаргах Головного управління Держгеокадастру у Луганській обл. та Фермерського господарства "Агро-ліга 2018", а також у відзиві на апеляційну скаргу прокурора, вислухавши пояснення прокурора, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення місцевого господарського суду, з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи, наказом від 31.12.2015 №704-сг Головного управління Держгеокадастру у Луганській області надано дозвіл громадянину ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 48,6000 га в оренду терміном на 7 років для ведення фермерського господарства (01.02), розташованої за межами населених пунктів, на території, яка за даними Державного земельного кадастру, враховується в Тимонівській сільській раді Троїцького району Луганської області за рахунок земель резервного фонду сільськогосподарського призначення державної власності, угіддя - пасовища (т.1, а.с. 26).

В подальшому, громадянин ОСОБА_1 звернувся до ДП "Луганський інститут землеустрою" із заявою від 04.02.2016 №б/н з приводу розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 7 років, для ведення фермерського господарства, орієнтовною площею 48,6000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Тимонівської сільської ради Троїцького району Луганської області (т.1, а.с. 25).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 28.11.2017 №1097-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 34,1990 га (кадастровий номер :12:001:0062) в оренду громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства за рахунок земель резервного фонду сільськогосподарського призначення державної власності, угіддя пасовища, розташовану за межами населених пунктів, на території, яка, за даними Державного земельного кадастру враховується в Тимонівській сільській раді Троїцького району Луганської області (т.1, а.с.66).

На підставі вищезазначеного наказу, між Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області та громадянином ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі від 11.12.2017 №51 (далі договір, т.1 а.с.77-83).

За умовами цього договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, за рахунок земель резервного фонду, з кадастровим номером :12:001:0062, яка розташована за межами населених пунктів, на території, яка за даними Державного земельного кадастру, враховується в Тимонівській сільській раді Троїцького району Луганської області (п.1 Договору).

Пунктом 2 Договору зазначено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 34,1990 га, сільськогосподарські угіддя пасовища.

У п. 5 Договору вказано, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 34,1990 га, кадастровий номер :12:001:0062, на дату укладання договору становить 31386,32 грн з урахуванням коефіцієнтів індексації затверджених рішенням Троїцької районної ради №16/11 від 19.10.2017 (витяг Відділу у Троїцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 26.10.2017 №01192).

Пунктом 8 Договору визначено, що його укладено на 7 (сім) років.

У пункті 14 Договору зазначено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства за рахунок земель резервного фонду.

Згідно з п. 15 Договору цільове призначення земельних ділянок: для ведення фермерського господарства.

Пунктом 16 Договору передбачено умови збереження стану об`єкта оренди:

- додержання державних стандартів, норм, правил та проектних рішень;

- у разі виявлення в процесі земляних або будь-яких інших робіт об`єктів археологічної спадщини чи їх рештки негайно припинити будь-які роботи на місцезнаходженні та протягом однієї доби проінформувати відділ культури і туризму Троїцької райдержадміністрації;

- при користуванні земельною ділянкою дотримуватися положень законодавчих та інших нормативно-правових актів, стандартів, норм і правил у сфері охорони довкілля, екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів;

- використання згідно з цільовим призначенням;

- додержання вимог ст.96 Земельного кодексу України;

- дотримання вимог земельного та природоохоронного законодавства України.

Орендодавець, у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов`язаних зі змісту її стану має право на відшкодування збитків у розмірі визначеному сторонами. Якщо сторонами не досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків, спір розв`язується в судовому порядку.

У разі погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей орендованої земельної ділянки або приведення її у непридатний для використання за цільовим призначенням стан збитки, що підлягають відшкодуванню, визначаються відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. №284 (п. 17 Договору).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 21.03.2018, ОСОБА_1 засновано фермерське господарство Агро-ліга 2018 (т.1 а.с.88). При розгляді справи судом встановлено та не заперечується відповідачами, що відповідачами, що надана громадянину ОСОБА_1 земельна ділянка, використовується фермерським господарством "Агро-ліга 2018" як "рілля".

На запит Старобільської місцевої прокуратури, Головне управління Держгеокадастру у Луганській області листом від 09.06.2020 №10-12-0.3-4197/2-20 повідомило, що спірна земельна ділянка, з кадастровим номером :12:001:0062, зареєстрована у державному земельному кадастрі з цільовим призначенням - 01.02. - для ведення фермерського господарства, в поземельній книзі відомості щодо зміни цільового призначення відсутні, заяви від орендаря вказаної земельної ділянки щодо зміни цільового призначення не надходило (т.1, а.с.89).

Заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури звернувся до суду з вимогою визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Луганській області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 34,1990 га (кадастровий номер :12:001:0062) в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства.

Також заявлено вимогу про визнання недійсним договору оренди землі від 11.12.2017 №51, укладеного на підставі спірного наказу, та повернути відповідачу-1 спірну земельну ділянку за актом приймання-передачі.

Як на підставу позову, прокурор посилається на норми ст.ст.19, 20, 22, 31, 33-37, 122 Земельного Кодексу України, якими визначено категорії земель, в тому числі сільськогосподарського призначення, та встановлено правовий режим їх використання на норми Закону України Про фермерське господарство. Прокурор вважає, що наказ ГУ Держгеокадастру у Луганській області від 28.11.2017 №1097-сг, при встановленні цільового призначення спірної земельної ділянки, прийнятий з порушенням вищевказаних норм Земельного кодексу України та Закону України Про фермерське господарство, а тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Укладений на підставі наказу договір оренди землі від 11.12.2017 №51 підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка поверненню у державну власність.

ГУ Держгеокадастру у Луганській області зазначає, що категорія земель сільськогосподарського призначення може використовуватися для ведення фермерського господарства, і до таких земель належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). На його думку заборони використання в своїй діяльності фермерським господарством земельних ділянок з угіддями-пасовища, законодавством не передбачено.

У рішенні суду першої інстанції зазначено, що ГУ Держгеокадастру у Луганській області надано наказ Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 17.08.2020 №413-ДК Про здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів, відповідно до якого, державним інспектором було здійснено державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення планової перевірки спірної земельної ділянки (т.1, а.с.162).

За результатами вказаного заходу контролю, було складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 19.08.2020 №413-ДК/304/АП/09/01/20, яким встановлено відсутність на ґрунтовому покриву земельної ділянки дернини та трав`янистої рослинності, що є невід`ємною частиною складу пасовищ. Спірна земельна ділянка має ознаки аграрної обробки зі знищенням дернини та засіяна сільськогосподарською культурою соняшником (т.1, а.с.164). У зв`язку з вказаними обставина відповідач-1 порушив адміністративне провадження у відношенні відповідача-2 за нецільове використання землі.

Підставами для заперечень відповідач-1 визначив ст. ст.19, 20, 22, 31, 34, 96, 116, 122, 123, 124 ЗК України, Закон України, Закон України Про фермерське господарство, Закон України Про землеустрій. Власно, аналізуючи вказані норми права, перший відповідач стверджує, що він діяв в спосіб, передбачений законом та в межах своїх повноважень.

На думку ФГ «Агро-ліга 2018» використання пасовища для ведення сільськогосподарського виробництва не є порушенням законодавства, проти позову заперечує з підстав того, що земельні ділянки віднесені до однієї і тієї ж категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, а тому зміна цільового призначення в даному випадку не потребується.

Надаючи правову кваліфікацію висновкам господарського суду, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Правовідносини з приводу надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності врегульовані Земельним кодексом України, Законом України Про оренду землі, Законом України Про фермерське господарство, Закон України Про землеустрій, Цивільним кодексом України.

Статтею 19 Земельного кодексу України закріплено такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно з частиною першою статті 20 Земельного кодексу України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватись за різними видами цільового призначення.

Землями сільськогосподарського призначення згідно з частиною першою статті 22 Земельного кодексу України визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції або призначені для цих цілей.

У свою чергу, відповідно до частини третьої статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, зокрема, можуть передаватись у власність та надаватись у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтями 31, 33-37 цього Кодексу встановлений правовий режим видів використання сільськогосподарських земель.

Відповідно до статті 33 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Згідно зі статтею 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Статтею 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» закріплено, що особисте селянське господарство це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використання майна особистого селянського господарства.

Натомість, правовий режим земельних ділянок для ведення фермерського господарства визначається статтею 31 Земельного кодексу України, відповідно до частини першої якої встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Відповідно до частини другої цієї статті громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Землі сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками виключно у межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених ст. ст. 31, 33-37 Земельного кодексу України. Відповідно до Класифікатора видів цільового призначення земель, затвердженого Державним комітетом України із земельних ресурсів 23 липня 2010 року № 548 (у редакції, яка діяла на момент укладання спірного договору оренди) у межах земель сільськогосподарського призначення землі для ведення фермерського господарства і землі для випасання худоби є різними видами цільового використання земель.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства.

Різний правовий режим земель, що відводяться для ведення особистого селянського господарства (ведення товарного сільськогосподарського виробництва), та земель, що відводяться для фермерського господарства, додатково підтверджується положеннями статті 122 Земельного кодексу України, якою встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, які також обумовлені особливостями кожного виду використання земельної ділянки.

При цьому, абзац 2 ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України встановлює обов`язок власників використовувати землі зазначеної категорії виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) сільськогосподарського призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Луганській області від 28.11.2017 №1097-сг, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 34,1990 га (кадастровий номер :12:001:0062) в оренду громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства (код класифікації 01.02.) за рахунок земель резервного фонду сільськогосподарського призначення державної власності, угіддя пасовища, розташовану за межами населених пунктів, на території, яка, за даними Державного земельного кадастру враховується в Тимонівській сільській раді Троїцького району Луганської області.

Отже, земельну ділянку з видом використання - пасовище - можливо надати громадянину для випасання худоби або фермерському господарству зі зміною у встановленому законом порядку виду призначення сільськогосподарської землі.

Проте, ГУ Держгеокадастру надав земельну ділянку ФГ «Агро-ліга 2018» у користування при веденні сільського фермерського господарства без врахування приписів закону.

Спірна земельна ділянка за своїм цільовим призначенням відноситься до земель сільськогосподарського призначення, зі складом угідь пасовища, які надаються для сінокосіння і випасання худоби (код класифікації 01.08).

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка пасовищ, надана громадянину ОСОБА_1 в оренду, після створення ним фермерського господарства "Агро-ліга 2018" в порядку ст.8 Закону України Про фермерське господарство, використовувалася як "рілля" для вирощування зернових культур соняшника, що за своїм змістом фактично є зміною виду цільового призначення землі - пасовища під рілля.

Стаття 1 Закону України «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що зміна виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення можлива, але порядок вирішення цього питання не встановлений.

Виходячи з принципу ЗК України щодо раціонального використання та охорони земель, зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі.

ЗК України передбачає зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів для ведення фермерського господарства.

Згідно з частиною третьою статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється згідно з Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2008 року № 502 та за ініціативою власників.

Обов`язковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (у випадку, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з місцевими органами виконавчої влади (районним (міським) органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування й архітектури та охорони культурної спадщини), а також підлягає державній землевпорядній експертизі.

Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку, порушення якого має наслідком скасування таких розпоряджень (стаття 21 ЗК України).

Отже, зміна виду цільового призначення (використання) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, встановленого законодавством та конкретизованого уповноваженим органом державної влади у рішенні про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку, потребує обов`язкового дотримання механізму такої зміни, визначеного Порядком.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-32цс15 і підстав для відступу від неї колегія суддів не вбачає.

Отже, установивши, що спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення (пасовища), однак, має ознаки аграрної обробки зі знищенням дернини та засіяна соняшником, тобто мала місце зміна цільового виду використання землі з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення, суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання незаконними та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 28.11.2017 №1097-сг та визнання недійсним оспорюваного договору оренди землі №51 від 11.12.2017 на підставі статті 21 ЗК України, статей 203, 215 ЦК України.

Фактично, наказом Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 28.11.2017 №1097-сг та договором оренди землі №51 від 11.12.2017 було допущено незаконну зміну цільового виду використання спірної земельної ділянки.

При цьому, жодного рішення уповноваженим органом щодо зміни виду використання спірної земельної ділянки не ухвалювалось та відповідна землевпорядна документація не розроблялась.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Спірний договір укладено на підставі незаконного наказу повноважного органу з розпорядження землями сільськогосподарського призначення - відповідача-1. Договір в своєму предметі містить умови щодо передачі громадянину ОСОБА_1 земельної ділянки - пасовища - загальною площею 34,1990 га, для ведення фермерського господарства. Тоді як Закон України Про фермерське господарство (в редакції на момент виникнення спірних відносин) вказував на те, що фермерське господарство виробляє товарну сільськогосподарську продукцію, займається її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Доказів про ведення такого господарства в матеріалах справи немає.

До того ж договір не відповідає землевпорядній документації, оскільки проект землеустрію розроблявся для земельної ділянки пасовище, а надана в оренду за спірним договором для ведення сільськогосподарського фермерського господарства.

За таких підстав суд першої інстанції договір оренди від 11.12.2017 №51 земельної ділянки площею 34,1990 га, з кадастровим номером :12:001:0062, яка розташована за межами населеного пункту, на території яка за даними Державного земельного кадастру враховується в Тимонівській сільській раді Троїцького району Луганської області, укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області та громадянином ОСОБА_1 визнав недійсним.

Доводи апеляційних скарг спростовуються вищевикладеним.

Згідно вимог частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Враховуючи наведене, викладені доводи відповідачів та їх відображення у судовому рішенні, суд дійшов висновку, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 74 , ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази які підтверджують, що особа здійснювала всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За приписами чч. 1, 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській обл та Фермерським господарством "Агро-ліга 2018" в апеляційних скаргах аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не спростовують висновків суду, не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг та залишення без змін рішення Господарського суду Луганської області від 10.12.2020 у справі № 913/540/20.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи те, що судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційних скарг, судовий збір за подання апеляційних скарг відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Луганській обл. залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Агро-ліга 2018" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 10 грудня 2020 року у справі №913/540/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.04.2021.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Хачатрян В.С.