РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.02.2021Справа № 910/17483/20

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, місто Київ, Голосіївський район, вулиця Федорова, будинок 32-А; ідентифікаційний код 30859524)

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." (04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А; ідентифікаційний код 32404600)

про стягнення страхового відшкодування, штрафних санкцій та компенсаційних витрат у розмірі 6 878,14 грн.

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2020 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." про стягнення страхового відшкодування, штрафних санкцій та компенсаційних витрат у розмірі 60 549,86 грн, з яких 55 000,00 грн страхового відшкодування, 4 455, 19 грн пені та 1 094,67 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/17483/20, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

30.11.2020 через канцелярію суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла довідка про страховий поліс серії АО № 652232.

30.11.2020 від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій позивач, у зв`язку з частковою сплатою відповідачем суми страхового відшкодування, заявив вимоги про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." 45 000,00 грн страхового відшкодування, 1 000,00 грн інфляційних втрат, 4 797,82 грн пені та 1180,32 грн 3 % річних.

11.12.2020 через канцелярію суду від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомив суд про виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн (в межах ліміту за полісом серії АО № 652232) в повному обсязі в період з 08.09.2020 по 01.12.2020, та надав підтверджуючі документи. Також, відповідач у відзиві надав заперечення щодо визначених позивачем періодів нарахування сум пені та 3 % річних, та надав власний розрахунок вказаних сум, за яким сума пені має складати 3 567,70 грн, сума 3 % річних - 983,00 грн.

14.12.2020 від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій позивач, у зв`язку з повною сплатою відповідачем суми страхового відшкодування, заявив вимоги про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." 1 000,00 грн інфляційних втрат, 4 797,82 грн пені та 1180,32 грн 3 % річних.

Пунктом 2) частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням/зменшенням розміру вимог у позовній заяві розуміється збільшення/зменшення кількісних або вартісних показників в межах однієї і тієї ж вимоги, що вказана у поданому до суду позові. При цьому, збільшенню/зменшенню підлягає тільки розмір у позовних вимогах, що мають майновий характер. Натомість, у разі зазначення в заяві додатково однієї або декількох вимог не можливо вважати їх збільшенням розміру позовних вимог.

Такі висновки містяться, зокрема, в постановах КГС ВС в справах № 922/404/19 від 09.07.2020, № 923/1061/18 від 10.12.2019, № 925/185/19 від 19.12.2019, № 925/186/19 від 23.01.2020.

З огляду на викладене, суд зауважує, що вимога про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 1 000,00 грн не була заявлена в позовній заяві, проте оскільки така вимога заявлена з тих же підстав, та передбачена тією ж нормою права, що і сума 3 % річних (частина 2 статті 635 ЦК України), такі вимоги слід розцінювати як зміну предмета позову.

Частиною 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

З огляду на дотримання позивачем строків подання зазначеної заяви (10.12.2020 згідно з відтиском календарного штемпеля відділення поштового зв`язку), суд приймає заяву, що надійшла до канцелярії суду 14.12.2020, та здійснює розгляд даної справи за позовними вимогами про стягнення з відповідача 1 000,00 грн інфляційних втрат, 4 797,82 грн пені та 1180,32 грн 3 % річних.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 Цивільного кодексу України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За приписами статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як свідчать матеріали справи, 19.09.2019 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2201-19-00483 від 19.09.2019, предметом якого страхування є майнових інтересів страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим ТЗ та ДО (пп. 1.1.1. п. 1.1. Договору).

При цьому, відповідно до пункту 4 Договору транспортним засобом, що страхується, є "Toyota Corolla", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За змістом підпункту 2.2.2. пункту 2. Договору, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода.

Вказаний договір діє з 19.09.2019 по 18.09.2020 (пункт 8 Договору).

21.12.2019 на а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Toyota Corolla", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу "Hundai H1", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм транспортного засобу "Hundai H1", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України. Вину вказаного водія у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлено постановою Южного районного суду Одеської області від 16.01.2020 по справі №519/13/20/20 (провадження №3/519/17/20).

Як вбачається зі страхового акту № ПСК-10276 від 18.02.2020 та розрахунку суми страхового відшкодування, страховиком прийнято рішення про виплату страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 101 469,06 грн. вказана сума виплачена страховиком 19.02.2020, що вбачається з платіжного доручення №5088 від 19.02.2020.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

02.03.2020 позивач звернувся до відповідача, як страховика особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відповідно до Полісу №АО/652232, із заявою про виплату страхового відшкодування, яка була отримана останнім 04.03.2020.

Відповідач у період з 08.09.2020 по 01.12.2020 здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок позивача в загальному розмірі 100 000,00 грн (відповідно до встановлених Полісом №АО/652232 лімітів відшкодування по майну та франшизи).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, виконав зобов`язаний з відшкодування суми матеріальної шкоди, завданої внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, з порушенням встановлених законом строків, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1 000,00 грн інфляційних втрат, 4 797,82 грн пені та 1180,32 грн 3 % річних.

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." у відзиві на позовну заяву заперечує щодо визначених позивачем періодів прострочення, та вказує, що позивач мав звернутись із заявою про виплату страхового відшкодування до 23.02.2020; тож оскільки відповідач таку заяву отримав лише 04.03.2020, граничним строком для прийняття рішення про відшкодування відповідачем суми майнової шкоди є 15.06.2020.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 02.03.2020 про виплату страхового відшкодування за Полісом №АО/652232, яка була отримана останнім 04.03.2020.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Hundai H1", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час вчинення ДТП була застрахована Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/652232 відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". За вказаним полісом страхова сума за шкоду, завдану майну, становить 100 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (частина 1 статті 992 ЦК України).

Згідно з пунктом 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини 6 статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (пункт 2.5 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування та 3% річних, нараховані на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Враховуючи, що правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, як і правовідносини сторін у розглядуваній справі, то суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму виплаченого страхового відшкодування. Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 07.02.2018 Верховного Суду по справі №910/18319/16.

Чинним цивільним законодавством не визначений строк виконання страховиком зобов`язання по відшкодуванню іншому страховику, до якого перейшло право вимоги внаслідок виплати ним страхового відшкодування, однак, цей строк пов`язаний з моментом пред`явлення відповідною особою (в даному випадку страховиком) вимоги до відповідача.

За приписами частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги.

Спеціальною нормою закону - пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Таким чином, законодавство пов`язує початок перебігу 90-денного строку для здійснення страхового відшкодування саме з датою дня отримання страховиком заяви про страхове відшкодування.

У даному випадку заява позивача від 02.03.2020 отримана Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." 04.03.2020, тож граничним строком для прийняття рішення про відшкодування відповідачем суми майнової шкоди та її виплати є 04.06.2020.

Отже, викладені відповідачем у відзиві заперечення щодо невірного визначення дати прострочення виконання зобов`язань з 05.06.2020 не відповідають положенням Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що такі розрахунки є вірними, розраховані з урахуванням визначеного пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строку, та є арифметично правильними; тож вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 000,00 грн інфляційних втрат, 4 797,82 грн пені та 1180,32 грн 3 % річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що заявлені до стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 1 000,00 грн, пені в розмірі 4 797,82 грн та 3 % річних в розмірі 1 180,32 грн підтверджені належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а заперечення відповідача проти стягнення таких сум відхилені судом, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом частин 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із наявним у позовній заяві попереднім розрахунком судових витрат, розмір судових витрат, які позивач очікував понести у зв`язку з розглядом даної справи, становив 2 102,00 грн - судовий збір, а також витрати на професійну правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В обґрунтування заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" посилається на те, що факт надання правової допомоги позивачу підтверджується договором, укладеним з Адвокатським бюро "Гедз", додатком до договору, актом виконаних робіт та платіжним дорученням №3226 від 04.11.2020 на суму 3 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.11.2018 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (клієнт) й Адвокатським бюро "Гедз" було укладено договір №1 про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання надавати правову (правничу) допомогу обсязі та на умовах, встановлених цим договором. Правова (правнича) допомога за цим договором полягає в захисті інтересів клієнта перед третіми особами.

За змістом пункту 5.1. вказаного договору та додатку № 4 від 09.09.2020 до договору, за надання правової (правничої) допомоги адвокатським бюро у справах, де клієнт виступає в якості позивача, клієнт перераховує на розрахунковий рахунок адвокатського бюро гонорар, розмір якого становить 3 000,00 грн за кожну справу. Клієнт перераховує гонорар адвокатському бюро не пізніше 3-х робочих днів після надання адвокатським бюро акту виконаних робіт та рахунку до нього.

Даний договір укладений на строк до 05.11.2020 та набуває чинності з моменту його підписання. Після закінчення строку дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається поновленим на невизначений термін (пункти 7.1, 7.3 договору №1 від 05.11.2018).

На підтвердження виконання робіт, обумовлених договором про надання правової допомоги №1 від 05.11.2018, Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" й Адвокатським бюро "Гедз" було складено акт від 02.11.2020 про надання правової допомоги на суму 3 000,00 грн, який підписаний сторонами без зауважень та заперечень. Зазначена сума була сплачена клієнтом на рахунок адвокатського бюро 04.11.2020 відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 3226 від 04.11.2020.

За таких обставин, за висновками суду позивачем подано до матеріалів справи достатньо доказів на підтвердження факту надання Адвокатським бюро "Гедз" професійної правничої допомоги Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Українська страхова група" в межах справи № 910/17483/20 на суму 3 000,00 грн.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 232, 236 - 242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." про стягнення страхового відшкодування, штрафних санкцій та компенсаційних витрат у розмірі 6 878,14 грн, - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." (04210, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 4, корпус 6А; ідентифікаційний код 32404600)на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, місто Київ, Голосіївський район, вулиця Федорова, будинок 32-А; ідентифікаційний код 30859524) пеню в розмірі 4 797,82 грн (чотири тисячі сімсот дев`яносто сім гривень 82 копійки), 3% річних в розмірі 1 180,32 грн (одна тисяча сто вісімдесят гривень 32 копійки), інфляційні втрати в розмірі 1 000 грн (одна тисяча гривень), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн (три тисячі гривень) та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні).

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 08.04.2021.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ