ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2021 р. Справа№ 911/3527/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 23.03.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк"

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 14.12.2020

у справі №911/3527/20 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк"

до Головного слідчого управління Національної поліції України

третя особа 1) ОСОБА_1

2) ОСОБА_2

про усунення перешкоди права власності на земельні ділянки

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.12.2020 відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до Головного слідчого управління Національної поліції України за участю третіх осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкоди права власності на земельні ділянки. Позовні матеріали повернуто позивачеві.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/3527/20 та направити справу на новий розгляд.

Також скаржник звернувся з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування зазначає, що оскаржувана ухвала отримана останнім 17.12.2020.

Підставою для скасування ухвали суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не прийнято до уваги висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі №372/2904/17-ц.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/3527/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/3527/20 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

10.02.2021 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/3527/20, до якої додано: платіжне доручення № 78186 від 08.02.2021 про сплату судового збору в розмірі 2102,00 грн. та повноваження представника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/3527/20. Відновлено Публічному акціонерному товариству "Родовід Банк" строк для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/3527/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/3527/20. Призначено справу до розгляду на 23.03.2021.

В судовому засіданні 23.03.2021 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/3527/20 та направити справу на новий розгляд.

Інші учасники апеляційного провадження в судове засідання 23.03.2021 не з`явилися. Про поважність неявки не повідомили.

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за відсутності інших учасників апеляційного провадження та їх повноважених представників за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 23.03.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Головного слідчого управління Національної поліції України за участю третіх осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкоди права власності АТ "Родовід Банк" на земельні ділянки загальною площею 21, 7703 га, зокрема:

- скасувати арешт на земельну ділянку площею 5, 6003 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Сеньківська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :07:003:0049, який накладений відповідно до Постанови про накладення арешту на майно, без номера, від 23.05.11 р., старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України Харкевичем В.І., зареєстрованого 23.05.2011 р. 17:28:29 за №11200876 реєстратором: Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 04053, м. Київ, вул. Артема, 73, обтяжувач ГСУ МВС України, код 00032684, 01024, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, Головне слідче управління Міністерства внутрішніх справ України, заявник Головне слідче управління МВС України, реєстраційний номер обтяження 11200876;

- скасувати арешт на земельну ділянку площею 5, 331 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Сеньківська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :07:003:0050, який накладений відповідно до Постанови про накладення арешту на майно, без номера, від 23.05.11 р., старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України Харкевичем В.І., зареєстрованого 23.05.2011 р. 17:31:50 за №11200994 реєстратором: Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 04053, м. Київ, вул. Артема, 73, обтяжувач ГСУ МВС України, код 00032684, 01024, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, Головне слідче управління Міністерства внутрішніх справ України, заявник Головне слідче управління МВС України, реєстраційний номер обтяження 11200994;

- скасувати арешт на земельну ділянку площею 5, 2385 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Сеньківська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :07:003:0051, який накладений відповідно до Постанови про накладення арешту на майно, без номера, від 23.05.11 р., старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України Харкевичем В.І., зареєстрованого 23.05.2011 р. 17:34:50 за №11201029 реєстратором: Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 04053, м. Київ, вул. Артема, 73, обтяжувач ГСУ МВС України, код 00032684, 01024, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, Головне слідче управління Міністерства внутрішніх справ України, заявник Головне слідче управління МВС України, реєстраційний номер обтяження 11201029;

- скасувати арешт на земельну ділянку площею 5, 6005 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Сеньківська сільська рада, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :07:003:0020, який накладений відповідно до Постанови про накладення арешту на майно, без номера, від 23.05.11 р., старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України Харкевичем В.І., зареєстрованого 23.05.2011 р. 17:37:20 за №11201039 реєстратором: Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 04053, м. Київ, вул. Артема, 73, обтяжувач ГСУ МВС України, код 00032684, 01024, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10, Головне слідче управління Міністерства внутрішніх справ України, заявник Головне слідче управління МВС України, реєстраційний номер обтяження 11201039.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки у позовній заяві позивачем заявлено вимоги про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, дана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а питання про скасування арешту може бути вирішено в порядку кримінального судочинства.

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Тобто, подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Позивач у позовній заяві вказує, що оспорюваний арешт накладено постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ МВС України від 23.05.2011 у межах кримінального провадження на підставі положень КПК України 1960 року.

Крім того, позивач у поданій позовній заяві зазначає, що кримінальна справа розглядається в Дніпровському районному суді м. Києва, судовий розгляд якої на день подачі позовної заяви не завершено.

Частиною 6 ст. 126 КПК України 1960 року, визначено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Проте нормами КПК України 1960 року не було визначено процесуального порядку скасування арешту майна за зверненням осіб, які не є учасниками кримінального провадження.

Разом з тим відповідно до ст. 174 КПК України 2012 року (у чинній редакції) підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК України 2012 року в чинній редакції).

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (ч. 2 ст. 174 КПК України 2012 року в чинній редакції).

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 3 та ч. 4 статті 174 КПК України 2012 року в чинній редакції).

Пункт 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України 2012 року передбачає, що запобіжні заходи, в тому числі і скасування арешту майна, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, арешт на майно накладений за правилами кримінального судочинства підлягає скасуванню за правилами того виду ж судочинства. Але оскільки нормами КПК України 1960 року не було визначено порядку скасування арешту майна за ініціативою осіб які, не були учасниками кримінального провадження, але є власниками або володільцями арештованого майна, при вирішенні зазначеного питання підлягають застосуванню норми КПК України 2012 року.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 296/8586/16-ц

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №727/2878/19 вказано, що Великою Палатою Верховного Суду неодноразово вирішувалося питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та зроблено наступні правові висновки:

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17).;

Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц).;

Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 03.07.2018, від 17.10.2018 у справі № 461/233/17 та від 07.11.2018 у справі №296/8586/16-ц).;

Якщо арешт накладений за КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 202/5044/17, від 28.11.2018 у справі № 636/959/16-ц, від 12.12.2018 у справі № 640/17552/16-ц, від 27.03.2019 у справі № 202/1452/18, від 11.09.2019 у справі № 504/1306/15-ц).

Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що у позовній заяві позивачем заявлено вимоги про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінальної справи, яка розглядається в Дніпровському районному суді м. Києва та судовий розгляд якої на день подачі позовної заяви не завершено, колегія суддів дійшла висновку, що дана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а питання про скасування арешту може бути вирішено в порядку кримінального судочинства.

Посилання скаржника на висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі №372/2904/17-ц, судовою колегія оцінюються критично з огляду на таке.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що постановою старшого слідчого СВ УБОЗ ГУ МВС України в Київській області від 10 червня 2010 року в межах кримінальної справи № 33-0008, порушеної за фактом вчинення невстановленою особою шахрайства в особливо великих розмірах щодо ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України), накладено арешт на майно, в тому числі на належну позивачу земельну ділянку.

Постановою старшого слідчого СВ УБОЗ ГУ МВС України в Київській області від 24 грудня 2010 року відмовлено у порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, а кримінальну справу, порушену за фактом, закрито з цієї ж підстави.

Тобто, як вбачається із вищевикладеного, кримінальну справу, в межах якої на майно ОСОБА_1 накладено арешт, закрито на стадії досудового слідства, і до суду для розгляду по суті цю справу скеровано не було, проте, питання щодо скасування арешту на майно, в тому числі на належну позивачу земельну ділянку вирішено не було.

Проте, як зазначалось позивачем у поданій позовній заяві, кримінальна справа розглядається в Дніпровському районному суді м. Києва, судовий розгляд якої на день подачі позовної заяви не завершено.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Частиною 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за даною позовною заявою, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, та належить до юрисдикції кримінального судочинства, як суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/3527/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/3527/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі №911/3527/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №911/3527/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.04.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв