РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.03.2021Справа № 910/18557/20

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., за участю секретаря судового засідання Цубери Ю.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрпромвпровадження"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 1 816 899,71 грн.

Представники сторін:

від позивача: Стеренчук Р.П. (дов. №1-юр від 18.01.2021);

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрпромвпровадження" (надалі за текстом також - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (надалі за текстом також - відповідач) про стягнення 1 816 899,71 грн., з яких 1 743 508,08 грн. сума основного боргу, 39 061,91 грн. інфляційних втрат та 34 329, 72 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки № 20/05/153 від 16.12.2019 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлену продукцію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 відкрито провадження у справі № 910/18557/20, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.01.2021.

11.01.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов.

Представник відповідача в судове засідання 21.01.2021 не з`явився.

У судовому засіданні 21.01.2021 представник позивача не заперечив проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 21.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 18.02.2021.

11.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, у задоволені якої відмовлено ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2021.

18.02.2021 судове засідання по справі відкладено на 18.03.2021.

У судовому засіданні 18.03.2021 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

16.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрпромвпровадження", як постачальником та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", як покупцем, укладено Договір поставки № 20/05/153 (надалі за текстом - Договір), згідно пункту 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити в передбачені договором строки покупцю продукцію, а саме: тканини конструкційного призначення із скляних кручених комплексних ниток Т-13 ДСТУ ГОСТ 19170-2003; нитки скляні кручені ЕС 6 34 Z250.2 S250 ГОСТ 8325-93, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказану продукцію.

Згідно пункту 3.1. Договору, загальна вартість закупівлі становить 1 743 508,08 грн, в т.ч. ПДВ 290 584,68 грн.

Пунктом 4.1. Договору, сторони визначили порядок оплати за поставлену продукцію, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, протягом 60 днів після завершення приймання продукції за якістю, за результатами якого встановлено її належну якість (зокрема, проходження вхідного контролю за прийнятою у покупця процедурою).

Відповідно до пункту 5.1. Договору, поставка продукції здійснюється до 31.05.2020 партіями відповідно до заявок покупця, в яких зазначається номенклатура, кількість продукції, що постачається, та строк її поставки.

Згідно пункту 10.1. Договору, сторони узгодили, що цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє 2 роки.

На виконання умов Договору, позивач, протягом періоду з грудня 2019 року по березень 2020 року, здійснив поставку обумовленої Договором продукції, яка була прийнята відповідачем згідно видаткових накладних: № 77 від 19.12.2019 на суму 648 000,00 грн; № 15 від 10.02.2020 на суму 1 029 412,08 грн; № 31 від 28.02.2020 на суму 66 096,00 грн та № 35 від 04.03.2020 на суму 57 935,34 грн.

У зв`язку з прострочення оплати, позивач надіслав на адресу відповідача листи: №25 від 27.04.2020, № 41 від 29.07.2020, № 49 від 03.08.2020 та № 12 від 21.09.2020 з вимогами здійснити оплату за поставлену згідно Договору продукцію на загальну суму 1 743 508,08 грн.

Відповідач, у своєму у листі, вих. № 3422/14 від 12.06.2020, який надісланий на адресу позивача, визнав, станом на 01.06.2020, наявність кредиторської заборгованості перед позивачем, згідно Договору поставки № 20/05/153 від 16.12.2019, у розмірі 1 743 508,08 грн.

Виникнення заборгованості відповідач пояснив тимчасовими складнощами щодо обмеженого фінансування, що сталися через відсутність оплати зі сторони ДП "Гарантований покупець" за відпущену електроенергію та просив погодити строки здійснення оплати заборгованості до 31.12.2020.

Будь-якої інформації щодо узгодження сторонами відтермінування оплати за Договором, сторонами до суду не надано.

З огляду на непогашену заборгованість позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача: 1 743 508,08 грн основного боргу, 34 329, 72 грн 3% річних та 39 061, 91 грн інфляційних втрат.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Водночас, статтею 174 Господарського кодексу України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений між сторонами Договір № 20/05/153 від 16.12.2019 є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 692 Цивільного кодексу України внормовано, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Як встановлено судом, позивач у відповідності до вимог чинного законодавства та умов Договору здійснив поставку відповідачу продукції на загальну суму 1 801 416,42 грн., який відповідач прийняв, що підтверджується підписаними накладними: № 77 від 19.12.2019 на суму 648 000,00 грн.; № 15 від 10.02.2020 на суму 1 029 412,08 грн.; № 31 від 28.02.2020 на суму 66 096,00 грн. та № 35 від 04.03.2020 на суму 57 935,34 грн.

Водночас, у поданій до суду позовній заяві, позивач стверджує про здійснення поставки продукції згідно накладної № 15 від 10.02.2020 лише на суму 971 476,74 грн.

Таким чином, загальна вартість поставленої згідно Договору позивачем та прийнятої відповідачем продукції становить 1 743 508,08 грн., що відповідає загальній вартості закупівлі визначеній у пункту 1.1. Договору.

Відповідно до пунктів 4.1. та 6.1. Договору, відповідач зобов`язаний здійснити оплату за поставлену продукцію, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача, протягом 60 днів після завершення приймання продукції за якістю, за результатами якого встановлено її належну якість (зокрема, проходження вхідного контролю за прийнятою у покупця процедурою).

У поданому до суду відзиві на позов, відповідач не заперечує щодо здійснення позивачем поставки продукції та наявності у відповідача заборгованості з її оплати у загальному розмірі 1 743 508,08 грн., водночас, відповідач заявляє про неправильність наданого позивачем розрахунку 3% річних та індексу інфляції, у зв`язку з помилкою у датах початку здійснення зазначених нарахувань.

Статями 526 та 525 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд встановив факт поставки позивачем товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними, які відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Доказів оплати відповідачем вартості поставленої позивачем за Договором продукції матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за поставлену продукцію у сумі 1 743 508,08 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 34 329,72 грн. 3% річних та 39 061,91 грн. інфляційних втрат та суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно пункту 4.1. Договору, відповідач зобов`язаний здійснити перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, за поставлену продукцію, протягом 60 днів після завершення приймання продукції за якістю, за результатами якого встановлено її належну якість.

Суд встановив, що вхідний контроль продукції був завершений: щодо продукції поставленої за накладною № 77 від 19.12.2019, на суму 648 000,00 грн. - 26.12.2019, що підтверджується записом у Ярлику на придатну продукцію № 712; за накладною № 15 від 10.02.2020, на суму 971 476,74 грн. - 19.02.2020, що підтверджується записом у Ярлику на придатну продукцію № 50; за накладною № 31 від 28.02.2020 на суму 66 096,00 грн. - 16.04.2020, що підтверджується записом у Ярлику на придатну продукцію № 90; за накладною № 35 від 04.03.2020, на суму 57 935,34 грн. - 16.03.2020, що підтверджується записом у Ярлику на придатну продукцію № 105.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, строк оплати за поставлену згідно Договору продукцію сплинув через 60 днів, починаючи з наступного дня після завершення вхідного контролю: за накладною № 77 від 19.12.2019 (вхідний контроль 26.12.2019) - 24.02.2020; за накладною № 15 від 10.02.2020 (вхідний контроль 19.02.2020) - 20.04.2020; за накладною № 31 від 28.02.2020 (вхідний контроль 16.04.2020) - 15.06.2020; за накладною № 35 від 04.03.2020 (вхідний контроль 16.03.2020) - 15.05.2020.

З огляду на викладене, суду здійснив власний розрахунок 3 % річних, з урахуванням нових строків заборгованості з оплати за поставлену продукцію, зокрема: за накладною № 77 від 19.12.2019, строк прострочення 268 днів (з 25.02.2020 по 18.11.2020), 3% річних становить - 14 234,75 грн.; за накладною № 15 від 10.02.2020, строк прострочення 212 днів (з 21.04.2020 по 18.11.2020), 3 % річних становить - 16 881,39 грн.; за накладною № 31 від 28.02.2020, строк прострочення 156 днів (з 16.06.2020 по 18.11.2020), 3 % річних становить - 845,19 грн. та за накладною № 35 від 04.03.2020, строк прострочення 187 днів (з 16.05.2020 по 18.11.2020), 3% річних становить - 888,02 грн., що разом становить - 32 849,34 грн.

Стосовно стягнення інфляційних втрат, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, суд встановив, що він здійснений вірно, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 39 061, 91 грн. інфляційних втрат є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача, на користь позивача: 1 743 508,08 грн. основного боргу, 32 849,34 грн. 3% річних та 39 061,91 грн. інфляційних втрат.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково, а саме в розмірі 1 815 419,33 грн., при заявлених 1 816 899,71 грн., сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача становить - 27 231,29 грн.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрпромвпровадження" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 1 816 899,71 грн. - задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Укрпромвпровадження" (01133, місто Київ, провулок Лабораторний, будинок 1, офіс 400, ідентифікаційний код 42731421) 1 743 508 (один мільйон сімсот сорок три тисячі п`ятсот вісім) гривень 08 коп. основного боргу, 39 061 (тридцять дев`ять тисяч шістдесят одну) гривню 91 коп. інфляційних втрат, 32 849 (тридцять дві тисячі вісімсот сорок дев`ять) гривень 34 коп. 3% річних та 27 231 (двадцять сім тисяч двісті тридцять одну) гривню 29 коп. судового збору.

3.У іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 08.04.2021

Суддя С. В. Стасюк