ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/224/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейн Термінал 1" (61010, м. Харків, Гімназійна набережна, б.24; )
до Приватного підприємства "ЛАН" (63232, Харківська обл., Нововодолазький р-н, село Станичне, вул. Комарова, буд. 9; )
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Дорохової І.М., ордер №00014 від 05.01.21;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

26.01.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейн Термінал 1" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного підприємства "ЛАН", в якій просить суд стягнути з Приватного підприємства "ЛАН":

- за договором №02123Б від 02.12.2020 передплату у розмірі 76 708,41 грн., пеню за користування чужими грошовими коштами у розмірі 2 496,70 грн. та штраф за односторонню відмову від виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 162695,81 грн.;

- за договором №04121Б від 04.12.2020 передплату у розмірі 260 750,70 грн., пеню за користування чужими грошовими коштами у розмірі 8 486,89 грн. та штраф за односторонню відмову від виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 89400,24 грн.;

- витрати пов`язані із сплатою судового збору.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами поставки в частині своєчасної поставки товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.01.2021 прийнято позовну заяву (вх.№224/21 від 26.01.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейн Термінал 1" до розгляду та відкрито провадження у справі №922/224/21. Визначено, справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 24 лютого 2021 року. Зобов`язано позивача надати до суду належні відомості про стан перебування відповідача в процесі припинення у строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали. Відповідачу, згідно статті 165 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснює відповідачу, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивачу, згідно статті 166 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Встановлено відповідачу строк 5 днів на подання заперечень на відповідь позивача на відзив, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Звернуто увагу учасників справи, що подання доказів у справі здійснюється учасниками справи на стадії підготовчого провадження. Запропоновано учасникам справи забезпечити участь у судовому засіданні компетентного представника з документами, що посвідчують його особу та повноваження. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою.

05.02.2021 на виконання ухвали суду від 28.01.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області позивач з супровідним листом (вх.№2878 від 05.02.2021) надав витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.62-70 т.1).

В підготовчому судовому засіданні 24.02.2021 без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.03.2021.

24.03.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області позивач з супровідним листом (вх.№6709 від 24.03.2021) надав докази відправлення листів-вимог відповідачу та просив суд долучити їх до матеріалів справи.

Судом в судовому засіданні досліджено надані позивачем докази та долучено їх до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 24.03.2021 оголошено перерву у судовому засіданні до 31.03 2021.

Присутня в судовому засіданні 31.03.2021 представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач явку свого представника в судове засідання 31.03.2021 не забезпечив. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Своїм правом, наданим відповідно до ст.165 ГПК України, не скористався, відзив на позов не надав. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Так, Господарським судом перевірено місцезнаходження відповідача. У відповідності до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є: 63232, Харківська обл., Нововодолазький р-н, село Станичне, вул. Комарова, буд. 9. Дана адреса зазначена позивачем і у позовній заяві.

Суд зазначає, що згідно із ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За вказаною адресою відповідачу направлялися ухвали господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 28.01.2021, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 24.02.2021 та про оголошення перерви у судовому засіданні від 24.03.2021.

Як вбачається з поштових повідомлень повернутих на адресу суду та інформації із офіційного сайту Укрпошти, вищезазначена кореспонденція була отримана відповідачем 02.02.2021, 27.02.2021 та 27.03.2021.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Враховуючи положення статтей 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

При цьому, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Проте, станом на 31.03.2021 від відповідача будь-яких заяв чи пояснень по суті спору не надходило.

Відповідно до ст.219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 31.03.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

02.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейн Термінал 1" (покупець) та Приватним підприємством "ЛАН" (постачальник) було укладено договір поставки №02123Б (надалі - Договір №02123Б) (а.с.33-34 т.1).

Відповідно до п.1.1. Договору №02123Б, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити пшеницю врожаю 2020 року (далі - "товар") на умовах даного Договору.

Постачальник підтверджує, що він є сільськогосподарським підприємством-виробником і відповідно покупець є першим набувачем права власності на товар з моменту його виробництва постачальником. Якщо надалі виявиться, що така інформація не відповідає дійсності і внаслідок чого до постачальника будуть застосовані санкції з боку державних органів (нарахування податкових зобов`язань, штрафів і тому подібне), постачальник зобов`язується відшкодувати покупцеві суми сплачених податкових зобов`язань, штрафів і збитків (п.1.2.Договору №02123Б).

Відповідно до п.3.1. Договору №02123Б, термін поставки до 20 грудня 2020 року.

Товар поставляється на умовах доставки за адресою: Харківська обл. Харківський р-н, смт.Буди, вул. Шевченка, 3 (далі - "місце поставки") (п.3.2.Договору №02123Б).

Датою поставки товару є дата оформлення на ім`я покупця та отримання покупцем видаткової накладної на товар, завіреної печаткою постачальника (п.3.3.Договору №02123Б).

Постачальник зобов`язаний надати оригінал видаткової накладної не пізніше наступного дня за днем відвантаження товару, або протягом 3-х банківських днів з дати виникнення податкового зобов`язання у постачальника. Постачальник зобов`язується надіслати засобами електронного документообігу податкову накладну на узгодження покупцеві, а після узгодження покупцем - зареєструвати податкову накладну в ЄРПН з дотриманням встановлених законодавством термінів (п.3.5.Договору №02123Б).

Пунктом 4.1. Договору №02123Б сторони погодили кількість товару у розмірі 200 тон (+/-20%), ціну товару за одну одиницю у розмірі 7 550,04 грн. (+/-20%) та орієнтовну суму договору у розмірі 1 510 008,00 грн. (+/-20%).

У видаткових накладних вказується остаточна ціна на партію товару, згідно п.4.1. даного Договору (п.4.2.Договору №02123Б).

Покупець здійснює оплату 80% вартості поставленої партії товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури або рахунку (п.5.1.Договору №02123Б).

Залишок у розмірі 20% вартості поставленої партії товару оплачується покупцем протягом трьох банківських днів з моменту реєстрації продавцем податкової накладної з урахуванням усіх вимог чинного законодавства України (п.5.2.Договору №02123Б).

У випадку порушення, невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених даним Договором (надалі іменується "порушення умов Договору"), винна сторона несе відповідальність, визначену чинним законодавством України, з урахуванням умов даного Договору (п.6.1.Договору №02123Б).

Після закінчення терміну поставки, вказаного в п.3.1. Договору, у разі поставки товару на суму меншу, ніж розмір здійсненої передплати, або у разі не поставки /недопоставки товару, постачальник повинен повернути (перерахувати) покупцеві грошові кошти у розмірі надлишкової передплати протягом двох банківських днів з дати направлення відповідної вимоги покупцем (п.6.5.Договору №02123Б).

У випадку неповернення грошових коштів у термін, вказаний в пункті 6.5. Договору, постачальнику нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 36% річних (п.6.6.Договору №02123Б).

За недотримання терміну поставки/недопоставку/непоставку товару постачальник виплачує покупцеві неустойку у розмірі 3% від вартості несвоєчасно поставленого/непоставленого товару (п.6.7.Договору №02123Б).

У разі односторонньої відмови від виконання зобов`язань постачальником, постачальник, за вибором покупця, сплачує неустойку в розмірі 15% від суми вартості товару щодо якого поставка не була здійснена, або від суми договору, також постачальник зобов`язаний повернути попередню оплату в повному обсязі в строк 5 банківських днів з моменту спрямування покупцем відповідної вимоги постачальнику (п.6.8.Договору №02123Б).

У разі порушення строків поставки товару постачальник сплачує на користь покупця неустойку в наступних розмірах:

- порушення строку поставки товару більше, ніж на 10 календарних днів - 5% від вартості непоставленого товару;

- порушення строку поставки товару більше, ніж на 20 календарних днів - 10% від вартості непоставленого товару;

- порушення строку поставки товару більше, ніж на 30 календарних днів - 20% від вартості непоставленого товару (п.6.9.Договору №02123Б).

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором. Факсимільна або електронна копія цього договору мають юридичну силу до моменту обміну оригіналами (п.9.1.Договору №02123Б).

02.12.2020 відповідач виставив позивачу рахунок фактуру 0212/20 на загальну суму 1 510 008,00 грн. (а.с.35 т1).

Як вбачається з платіжного доручення №57, позивач 03.12.2020 перерахував відповідачу кошти у розмірі 200 076,06 грн. з призначенням платежу "плата за пшеницю відповідного до рахунку №0212/20 від 02.12.2020 (договір №02123Б від 02.12.2020)" (а.с.36 т.1).

Згідно видаткової накладної №0712/20 від 07.12.2020, відповідач на виконання умов договору поставки №02123Б від 02.12.2020 поставив позивачу товар у кількості 16,340 тон на загальну суму 102 806,38 грн. (а.с.37 т.1).

Вищезазначена видаткова накладна засвідчена підписами директора та головного бухгалтера Приватного підприємства "ЛАН", а також печаткою підприємства.

21.12.2020 позивач звернувся з листом №2/21.12.2020р. до відповідача, в якому просив повернути передплату за недопоставлений товар (пшениця) за Договором №02123Б від 02.12.2020 у розмірі 76708,41 грн. з ПДВ, у зв`язку із закінченням терміну поставки 20.12.2020 (п. 3.1 Договору). Кошти просив повернути протягом двох банківських днів відповідно до п.6.5 Договору на його поточний рахунок (а.с.38 т.1).

05.01.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію вих.№210105/01 від 05.01.2021, в якій вимагав повернути передплату за Договором №02123Б від 02.12.2020 в розмірі 76 708,41 грн., пеню за порушення строку повернення передплати в розмірі 981,90 грн. та штраф за односторонню відмову від виконання своїх зобов`язань в розмірі 11 506,26 грн. Всього: 89 196,57 грн. Попередив, що у разі невиконання з боку відповідача вимог даної претензії, або залишення відповідачем претензії без відповіді, спір буде вирішений в судовому порядку (а.с.39-40 т.1).

Докази направлення вищезазначеної претензії на адресу відповідача містяться в матеріалах справи (а.с.80 т.1).

Разом з цим, 04.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейн Термінал 1" (покупець) та Приватним підприємством "ЛАН" (постачальник) було укладено договір поставки №04121Б (надалі - Договір №04121Б) (а.с.41-42 т.1).

Відповідно до п.1.1. Договору №04121Б, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити пшеницю врожаю 2020 року (далі - "товар") на умовах даного Договору.

Постачальник підтверджує, що він є сільськогосподарським підприємством-виробником і відповідно покупець є першим набувачем права власності на товар з моменту його виробництва постачальником. Якщо надалі виявиться, що така інформація не відповідає дійсності і внаслідок чого до постачальника будуть застосовані санкції з боку державних органів (нарахування податкових зобов`язань, штрафів і тому подібне), постачальник зобов`язується відшкодувати покупцеві суми сплачених податкових зобов`язань, штрафів і збитків (п.1.2.Договору №04121Б).

Відповідно до п.3.1. Договору №04121Б, термін поставки до 20 грудня 2020 року.

Товар поставляється на умовах доставки за адресою: Харківська обл. Харківський р-н, смт. Буди, вул. Шевченка, 3 (далі - "місце поставки") (п.3.2.Договору №04121Б).

Датою поставки товару є дата оформлення на ім`я покупця та отримання покупцем видаткової накладної на товар, завіреної печаткою постачальника (п.3.3.Договору №04121Б).

Постачальник зобов`язаний надати оригінал видаткової накладної не пізніше наступного дня за днем відвантаження товару, або протягом 3-х банківських днів з дати виникнення податкового зобов`язання у постачальника. Постачальник зобов`язується надіслати засобами електронного документообігу податкову накладну на узгодження покупцеві, а після узгодження покупцем - зареєструвати податкову накладну в ЄРПН з дотриманням встановлених законодавством термінів (п.3.5.Договору №04121Б).

Пунктом 4.1. Договору №04121Б сторони погодили кількість товару у розмірі 100 тон (+/-20%), ціну товару за одну одиницю у розмірі 7 450,02 грн. (+/-20%) та орієнтовну суму договору у розмірі 745 002,00 грн. (+/-20%).

У видаткових накладних вказується остаточна ціна на партію товару, згідно п.4.1. даного Договору (п.4.2.Договору №04121Б).

Покупець здійснює оплату 80% вартості поставленої партії товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури або рахунку (п.5.1.Договору №04121Б).

Залишок у розмірі 20% вартості поставленої партії товару оплачується покупцем протягом трьох банківських днів з моменту реєстрації продавцем податкової накладної з урахуванням усіх вимог чинного законодавства України (п.5.2.Договору №04121Б).

У випадку порушення, невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених даним Договором (надалі іменується "порушення умов Договору"), винна сторона несе відповідальність, визначену чинним законодавством України, з урахуванням умов даного Договору (п.6.1.Договору №04121Б).

Після закінчення терміну поставки, вказаного в п.3.1. Договору, у разі поставки товару на суму меншу, ніж розмір здійсненої передплати, або у разі не поставки /недопоставки товару, постачальник повинен повернути (перерахувати) покупцеві грошові кошти у розмірі надлишкової передплати протягом двох банківських днів з дати направлення відповідної вимоги покупцем (п.6.5.Договору №04121Б).

У випадку неповернення грошових коштів у термін вказаний в пункті 6.5. Договору, постачальнику нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 36% річних (п.6.6.Договору №04121Б).

За недотримання терміну поставки/недопоставку/непоставку товару постачальник виплачує покупцеві неустойку у розмірі 3% від вартості несвоєчасно поставленого/непоставленого товару (п.6.7.Договору №04121Б).

У разі односторонньої відмови від виконання зобов`язань постачальником, постачальник, за вибором покупця, сплачує неустойку в розмірі 15% від суми вартості товару щодо якого поставка не була здійснена, або від суми договору, також постачальник зобов`язаний повернути попередню оплату в повному обсязі в строк 5 банківських днів з моменту спрямування покупцем відповідної вимоги постачальнику (п.6.8.Договору №04121Б).

У разі порушення строків поставки товару постачальник сплачує на користь покупця неустойку в наступних розмірах:

- порушення строку поставки товару більше, ніж на 10 календарних днів - 5% від вартості непоставленого товару;

- порушення строку поставки товару більше, ніж на 20 календарних днів - 10% від вартості непоставленого товару;

- порушення строку поставки товару більше, ніж на 30 календарних днів - 20% від вартості непоставленого товару (п.6.9.Договору №04121Б).

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором. Факсимільна або електронна копія цього договору мають юридичну силу до моменту обміну оригіналами (п.9.1.Договору №04121Б).

04.12.2020 відповідач виставив позивачу рахунок фактуру 0412/20 на загальну суму 745 002,00 грн. (а.с.43 т1).

Як вбачається з платіжного доручення №273, позивач 04.12.2020 перерахував відповідачу кошти у розмірі 260 750,70 грн. з призначенням платежу "плата за пшеницю відповідного до рахунку №0412/20 від 04.12.2020 (договір №04121Б від 04.12.2020)" (а.с.44 т.1).

21.12.2020 позивач звернувся з листом №1/21.12.2020р. до відповідача, в якому просив повернути передплату за недопоставлений товар (пшениця) за Договором №04121Б від 04.12.2020 у розмірі 260 750,70 грн. з ПДВ, у зв`язку із закінченням терміну поставки 20.12.2020 (п. 3.1 Договору). Кошти просив повернути протягом двох банківських днів відповідно до п.6.5 Договору на його поточний рахунок (а.с.45 т.1).

05.01.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію вих.№210105/02 від 05.01.2021, в якій вимагав повернути передплату за Договором №04121Б від 04.12.2020 в розмірі 260 750,70 грн., пеню за порушення строку повернення передплати в розмірі 3 337,70 грн. та штраф за односторонню відмову від виконання своїх зобов`язань в розмірі 39 112,60 грн. Всього: 303 201,00 грн. Попередив, що у разі не виконання з боку відповідача вимог даної претензії, або залишення відповідачем претензії без відповіді, спір буде вирішений в судовому порядку (а.с.46-47 т.1).

Докази направлення вищезазначеної претензії на адресу відповідача містяться в матеріалах справи (а.с.80 т.1).

Як стверджує позивач, відповідачем вимоги позивача були залишені без відповіді, а тому позивач вимушений звернутись до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 30.12.2020 до реєстру внесено рішення засновників (учасників) або уповноваженого ними органу юридичної особи - Приватного підприємства "ЛАН" () щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації. На сьогоднішній день статус Приватного підприємства "ЛАН" () - в стані припинення.

Відповідно до ч.1 ст.104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно з ч.3 ст.105 Цивільного кодексу України, часники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. (ч.5 ст.105 Цивільного кодексу України).

Слід зазначити, що виходячи з аналізу змісту норм статей 104, 105, 110 Цивільного кодексу України ліквідація є такою формою припинення юридичної особи за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами у передбачених ними випадках, у результаті якої вона припиняє свою діяльність (справи і майно) без правонаступництва, тобто без переходу прав та обов`язків до інших осіб. Іншою формою припинення юридичної особи є передача всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворення (статті 104-109 Цивільного кодексу України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Підстави припинення зобов`язань визначені у статтях 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України (припинення зобов`язання виконанням, припинення зобов`язання переданням відступного, припинення зобов`язання зарахуванням, припинення зобов`язання за домовленістю сторін, припинення зобов`язання прощенням боргу, припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі, припинення зобов`язання неможливістю його виконання, припинення зобов`язання смертю фізичної особи, припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи).

Серед підстав припинення зобов`язання відсутня така підстава для припинення зобов`язання як реорганізація юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Частиною 3 ст.105 Цивільного кодексу України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

Згідно з ч.1 ст.106 Цивільного кодексу України, злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

За приписами частинами 1-3 ст.107 Цивільного кодексу України, кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.

Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

В якому саме виді реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) перебуває відповідач з матеріалів справи не вбачається.

Проте суд зазначає, що відповідно до частин 4-7 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.

У разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Злиття вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

У разі перетворення юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичної особи, що припиняється у результаті перетворення, та державна реєстрація новоутвореної юридичної особи. Перетворення вважається завершеним з дати державної реєстрації новоутвореної юридичної особи.

У разі поділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутворених юридичних осіб та державна реєстрація припинення юридичної особи, що припиняється у результаті поділу. Поділ вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичної особи, що припиняється у результаті поділу.

У разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.

Як встановлено судом, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач перебуває в стані припинення з 30.12.2020.

Позивачем подано позовну заяву 26.01.2021.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №925/1143/17, перебування боржника в стані припинення не припинило зобов`язання, у зв`язку з чим в силу статті 107 Цивільного кодексу України кредитор вправі вимагати від відповідача в особі комісії з припинення як виконання зобов`язання так і включення кредиторських вимог за такими зобов`язаннями до передавального акту.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача заявлені до відповідача у строк встановлений законом та повинні бути розглянуті судом не зважаючи на перебування відповідачем в стані припинення.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 629 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 172 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 172 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Пунктом 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар в установлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК України).

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Так, п.5.1. Договору №02123Б від 02.12.2020 та п.5.1. Договору №04121Б від 04.12.2020 сторони погодили, що покупець здійснює оплату 80% вартості поставленої партії товару протягом трьох банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури.

Як свідчать матеріали справи, за Договором №02123Б від 02.12.2020 на підставі рахунку-фактури №0212/20 від 02.12.2020, 03.12.2020 позивачем було перераховано кошти на рахунок відповідача у розмірі 200 076,06 грн.

Також, за Договором №04121Б від 04.12.2020 на підставі рахунку-фактури №0412/20 від 04.12.2020, 04.12.2020 позивачем було перераховано кошти на рахунок відповідача у розмірі 260 750,70 грн.

При цьому, у відповідності до п.3.1. Договору №02123Б від 02.12.2020 та п.3.1. Договору №04121Б від 04.12.2020, відповідач повинен був здійснити поставку товару у строк до 20.12.2020.

Як випливає із змісту Договорів поставки, зобов`язання позивача здійснити 80% оплати не є зустрічним виконанням зобов`язань у розумінні ст.538 ЦК України, оскільки п.5.1. Договорів не встановлено обов`язку саме попередньої оплати товару.

Так, п.5.1. та п.5.2. Договорів поставки встановлено строк оплати позивачем вартості поставленої йому відповідачем продукції, а п.3.1. Договорів встановлено строк поставки відповідачем товару позивачу.

На переконання суду, вищезазначені зобов`язання є самостійними, а здійснення позивачем оплати в меншому розмірі ніж передбачено п.5.1. не дає права відповідача, у розумінні п.3 ст.538 ЦК України, для зупинення виконання свого обов`язку за Договорами поставки чи відмови від його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач здійснив поставку товару позивачу на загальну суму 123 367,66 грн. за Договором №02123Б від 02.12.2020. За Договором №04121Б від 04.12.2020 відповідач взагалі не здійснював поставку.

Таким чином, станом на сьогоднішній день відповідач не поставив оплачений позивачем товар за Договором №02123Б від 02.12.2020 на суму у розмірі 76 708,41 грн. та за Договором №04121Б від 04.12.2020 на суму у розмірі 260 750,70 грн.

Строк поставки товару відповідачем сплив 20.12.2020, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача передплату у розміру недопоставленого товару.

При цьому, п.6.5.Договору №02123Б та п.6.5. Договору №04121Б сторони погодили, що після закінчення терміну поставки, вказаного в п.3.1. Договору, у разі поставки товару на суму меншу, ніж розмір здійсненої передплати, або у разі не поставки /недопоставки товару, постачальник повинен повернути (перерахувати) покупцеві грошові кошти у розмірі надлишкової передплати протягом двох банківських днів з дати направлення відповідної вимоги покупцем.

Як свідчать матеріали справи, позивач звертався до відповідача з відповідними вимогами, проте такі вимоги залишено останнім без реагування. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, на підтвердження виконання ним зобов`язання за Договорами №02123Б та №04121Б в частині поставки товару на суму сплачену позивачем, або повернення грошових коштів у розміру недопоставленого товару, а в матеріалах справи такі докази відсутні, беручи до уваги умови п.6.5.Договору №02123Б та п.6.5. Договору №04121Б визначені сторонами, суд дійшов висновку про те, що позивачем заборгованість відповідача за Договором №02123Б від 02.12.2020 у вигляді передплаченої суми у розмірі 76 708,41 грн. та за договором №04121Б від 04.12.2020у вигляді передплаченої суми у розмірі 260 750,70 грн. належним чином доведена, а тому підлягає задоволенню в цій частині.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за користування чужими грошовими коштами за Договором №02123Б від 02.12.2020 у розмірі 2 496,70 грн. та пеню за користування чужими грошовими коштами за Договором №04121Б від 04.12.2020 у розмірі 8 486,89 грн.

Розрахунок пені позивач здійснює посилаючись на п.6.6. Договору №02123Б від 02.12.2020 та Договору №04121Б від 04.12.2020.

Відповідно до п.6.6. Договору №02123Б від 02.12.2020 та Договору №04121Б від 04.12.2020, у випадку неповернення грошових коштів у термін вказаний в пункті 6.5. Договору, постачальнику нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 36% річних.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця (ч.3 статті 693 Цивільного кодексу України).

Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Таким чином, за своєю правовою природою проценти є винагородою за користування чужими грошовими коштами, а не неустойкою (пенею), що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання у розумінні статті 549 Цивільного кодексу України.

Суд, при вирішенні спору, не має права виходити за межі заявлених позивачем позовних вимог, а тому розглядає дану вимогу як вимогу про стягнення пені.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Разом з тим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п.4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10 даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

В силу приписів статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, п.6.5. Договору №02123Б та п.6.5. Договору №04121Б сторонами погоджено зобов`язання відповідача, відповідно до якого після закінчення терміну поставки, вказаного в п.3.1. Договору, у разі поставки товару на суму меншу, ніж розмір здійсненої передплати, або у разі не поставки/недопоставки товару, повернення (перерахування) позивачу грошових коштів у розмірі надлишкової передплати протягом двох банківських днів з дати направлення відповідної вимоги покупцем.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, незважаючи на вимогу позивача про повернення грошових коштів відповідачем у розмірі надлишкової передплати (не поставленого товару), відповідні кошти не повернуто.

Таким чином, відповідачем порушено умови Договору №02123Б та Договору №04121Б передбачені пунктами 6.5.

Тому, відповідно до предмета та підстав поданого позову, враховуючи встановлені судом обставини справи щодо моменту виникнення та обсягу зобов`язання відповідача, беручи до уваги встановлені сторонами п.6.5. Договору №02123Б та п.6.5. Договору №04121Б зобов`язання, відповідно до якого після закінчення терміну поставки, вказаного в п.3.1. Договору, у разі поставки товару на суму меншу, ніж розмір здійсненої передплати, або у разі не поставки/недопоставки товару, постачальник повинен повернути (перерахувати) покупцеві грошові кошти у розмірі надлишкової передплати, враховуючи період за який позивачем нараховано відповідачу пеню, беручи до уваги встановлений сторонами у Договорах строк поставки товару та 6-ти місячний строк нарахування пені встановлений статтею 232 ГК України, оскільки інше не встановлено договором, суд вважає за доцільну застосувати розмір пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми несвоєчасно виконаного відповідачем зобов`язання щодо повернення (перерахування) позивачеві грошові кошти у розмірі надлишкової передплати у відповідності до п.6.5. Договорів поставки за кожен день прострочення виконання та, здійснивши контррозрахунок пені, позовні вимоги в цій частині задовольнити частково, а саме: пеню за Договором поставки №02123Б від 02.12.2020 у розмірі 831,68 грн. та пеню за Договором поставки №04121Б від 04.12.2020 у розмірі 2 827,09 грн.

Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача за Договором №02123Б від 02.12.2020 штраф за односторонню відмову від виконання своїх зобов`язань у розмірі 162695,81 грн. та за Договором №04121Б від 04.12.2020 передплату у розмірі 260 750,70 грн. штраф за односторонню відмову від виконання своїх зобов`язань у розмірі 89400,24 грн.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами Договору №02123Б від 02.12.2020 та Договору №04121Б від 04.12.2020 одностороння відмова відповідача від виконання зобов`язання за відповідними Договорами не передбачена.

Частина 1 статті 217 Господарського кодексу України визначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Частина 2 зазначеної статті визначає такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Кваліфікуючими ознаками штрафу є:

а) можливість встановлення за майже будь-яке порушення зобов`язання: невиконання або неналежне виконання (порушення умов про кількість, якість товарів, робіт (послуг), виконання зобов`язання неналежним способом тощо).

б) обчислення у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Застосування штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.

Згідно зі частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України).

Сторони, керуючись принципом свободи договору, визначили на свій розсуд, що у разі односторонньої відмови від виконання зобов`язань постачальником, постачальник, за вибором покупця, сплачує неустойку в розмірі 15% від суми вартості товару щодо якого поставка не була здійснена, або від суми договору, також постачальник зобов`язаний повернути попередню оплату в повному обсязі в строк 5 банківських днів з моменту спрямування покупцем відповідної вимоги постачальнику (п.6.8.Договору №02123Б та п.6.8. Договору №04121Б).

У разі порушення строків поставки товару постачальник сплачує на користь покупця неустойку в наступних розмірах:

- порушення строку поставки товару більше, ніж на 10 календарних днів - 5% від вартості непоставленого товару;

- порушення строку поставки товару більше, ніж на 20 календарних днів - 10% від вартості непоставленого товару;

- порушення строку поставки товару більше, ніж на 30 календарних днів - 20% від вартості непоставленого товару (п.6.9.Договору №02123Б та п.6.8. Договору №04121Б).

Верховний Суд у постанову по справі №917/194/18 від 02.04.2019 вказав, що одночасне стягнення зі сторони, яка порушила господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції, оскільки вони є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведена правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Позивачем до позовної заяви надано розрахунки штрафу за Договором №02123Б та Договором №04121Б.

Перевіривши надані позивачем розрахунки судом встановлено, що позивач у відповідності до пунктів 6.8. та 6.9. Договорів, суму штрафу розрахував виходячи з кількості недопоставленого товару від загальної суми відповідних Договорів.

Суд звертає увагу, що хоча п.6.8. вказаних Договорів і передбачено таке право позивача, проте самим позивачем не було сплачено відповідачу всю суму відповідних Договорів.

За таких обставин суд вважає за доцільне, оскільки відповідачем порушено строк поставки товару більше ніж на 30 календарних днів, застосувати розмір штрафу 20% від суми вартості товару щодо якого поставка не була здійснена, у зв`язку із чим суд вимогу про стягнення з відповідача штрафу за Договором №02123Б від 02.12.2020 за односторонню відмову від виконання своїх зобов`язань у розмірі 162695,81 грн. та за Договором №04121Б від 04.12.2020 за односторонню відмову від виконання своїх зобов`язань у розмірі 89400,24 грн. задовольняє частково, а саме:

- за Договором №02123Б від 02.12.2020 у розмірі 15 341,68 грн.;

- за Договором №04121Б від 04.12.2020 у розмірі 52 150,14 грн.

Присудження до стягнення штрафу у вказаному розмірі, з урахуванням обставин справи, відповідає вимогам чинного законодавства, є адекватною мірою відповідальності за односторонню відмову від виконання відповідачем своїх зобов`язань, оскільки така відповідальність передбачена пунктами 6.8. та 6.9. Договорів, проявом балансу між інтересами сторін, а також засобом недопущення використання штрафу, як інструменту отримання безпідставних доходів.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, що складає 6 129,14 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейн Термінал 1" до Приватного підприємства "ЛАН" про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "ЛАН" (63232, Харківська обл., Нововодолазький р-н, село Станичне, вул. Комарова, буд. 9; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейн Термінал 1" (61010, м. Харків, Гімназійна набережна, б.24; ) передплату у розмірі 76 708 (сімдесят шість тисяч сімсот вісім) грн. 41 коп. за договором №02123Б від 02.12.2020, пеню за користування чужими грошовими коштами у розмірі 831 (вісімсот тридцять одна) грн. 68 коп. та штраф за односторонню відмову від виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 15 341 (п`ятнадцять тисяч триста сорок одна) грн. 68 грн.; передплату у розмірі 260 750 (двісті шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят) грн. 70 коп. за договором №04121Б від 04.12.2020, пеню за користування чужими грошовими коштами у розмірі 2 827 (дві тисячі вісімсот двадцять сім) грн. 09 коп. та штраф за односторонню відмову від виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 52 150 (п`ятдесят дві тисячі сто п`ятдесят) грн. 14 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 129 (шість тисяч сто двадцять дев`ять) грн. 14 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "12" квітня 2021 р.

Суддя Т.О. Пономаренко