РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.04.2021Справа № 910/18480/20
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до товариства з обмеженою відповідальністю "Термал Віжн Текнолоджис"

про стягнення 15 939 628,80 грн.

При секретарю судового засідання: Радченко А.А.

Представники сторін:

від позивача: Ковальчук І.В. - витяг з ЄДРПОУ;

від прокуратури: Чередник Д.В. - посвідчення №057948 від 11.11.2020;

від відповідача: Преснякова І.В. - ордер серія АА№1069883 від 24.12.2020.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до товариства з обмеженою відповідальністю "Термал Віжн Текнолоджис" про стягнення 15 939 628,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушення відповідачем строків поставки продукції по контракту №403/1/19/39 від 11.04.2019 року.

У зв`язку з чим, військовий прокурор Київського гарнізону просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Термал Віжн Текнолоджис" на користь Міністерства оборони України пеню та штрафні санкції в сумі 15 939 628,80 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.11.2020 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено військовому прокурору Київського гарнізону десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

02.12.2019 до відділу режимно-секретного відділу суду надійшли договірні документи з обмеженим доступом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження в закритому судовому засіданні. Підготовче засідання у справі призначено на 18.01.2021.

15.01.2021 представник відповідача через канцелярію суду подав клопотання про відкладення підготовчого засідання та заяву про початок процедури підготовки оформлення допуску до державної таємниці.

В судовому засіданні 18.01.2021 представник відповідача підтримав клопотання про відкладення підготовчого засідання та заявив усне клопотання про продовження процесуального строку для подачі відзиву.

Суд задовольнив усне клопотання відповідача про продовження процесуального строку та про відкладення підготовчого засідання, постановив ухвалу про продовження процесуального строку для подачі відзиву до 28.01.2021 та про відкладення підготовчого засідання на 22.02.2021.

01.02.2021 до канцелярії суду відповідачем подано відзив на позовну заяву.

18.02.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання.

В судовому засіданні 22.02.2021 представник відповідача підтримав подане клопотання про відкладення підготовчого засідання, просив суд його задовольнити.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання за необґрунтованістю.

Судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.04.2021.

23.02.2021 позивачем до канцелярії суду подано відповідь на відзив.

03.03.2021 до канцелярії суду Військовою прокуратурою Київського гарнізону подано клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору.

02.04.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи.

05.04.2021 на електронну адресу суду відповідач надіслав заяву про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 05.04.2021 представник відповідача підтримав клопотання про долучення доказів та про зупинення провадження у справі, просив суд їх задовольнити.

Представник прокуратури заперечив проти долучення доказів до матеріалів справи, просив суд залишити без розгляду, заперечив проти заяви про зупинення провадження у справі, просив суд відмовити.

Представник позивача заперечив проти долучення доказів до матеріалів справи, просив суд залишити без розгляду, заперечив проти заяви про зупинення провадження у справі, просив суд відмовити.

Представник прокуратури підтримав клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору, просив суд його задовольнити.

Суд залишив без розгляду заяву відповідача про долучення доказів до матеріалів справи та відмовив у задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження у справі за необґрунтованістю.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник прокуратури підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, просив суд відмовити в позові.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників прокуратури, позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

11.04.2019 між Міністерством оборони України (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Термал Віжн Текнолоджис" (виконавець) укладено державний контракт № 403/1/19/39 на поставу (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується виготовити і поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства продукцію, зазначену в специфікації продукції, що поставляється за державним оборонним замовленням згідно з додатком 1 до контракту (далі - специфікація), а замовник прийняти через 932 військове представництво Міністерства оборони України та вантажоодержувача, зазначеного у специфікації та оплатити таку продукцію.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з п.1.1 договору виконавець зобов`язується виготовити і поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства продукцію, зазначену в специфікації продукції, що поставляється за державним оборонним замовленням, згідно з додатком 1 до контракту (далі - специфікація), а замовник - прийняти через 932 військове представництво Міністерства оборони України, вулиця Івана Федорова, 4, м. Київ, 03150, державне підприємство «Науково-дослідний інститут «Квант» (представництво замовника) та вантажоодержувача, зазначеного у специфікації, та оплатити таку продукцію.

До контракту сторонами укладалися додаткові угоди, а саме №1 від 06.12.2019, №2 від 28.02.2020, №3 від 28.02.2020, №4 від 10.04.2020.

Відповідно до п.2.1 контракту в редакції додаткової угоди №4 від 10.04.2020 договірна вартість без урахування податку на додану вартість становить 141 064 408,00 грн.

Згідно з п. 4.1 контракту виконавець зобов`язаний виготовити і поставити продукцію згідно з умовами контракту не пізніше строку, визначеному специфікацією, та надати замовнику документи згідно пункту 2.13. контракту.

За умовами пункту 4.2. контракту в обґрунтованих випадках, відповідно до спільного рішення, сторони мають право коригувати строки поставки та приймання продукції не пізніше ніж за 7 календарних днів до його закінчення шляхом внесення змін до контракту.

Контракт набирає чинності з моменту його підписання та діє до 30.12.2019 (пункт 10.1. контракту).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2020, яке набрало законної сили 16.12.2020 позов задоволено повністю. Внесено зміни до державного контракту на поставку (закупівлю) продукції за державним оборонним замовленням від 11.04.2019 № 403/1/19/39 в частині визначення строків поставки продукції, передбачених Специфікацією (додаток № 1 до державного контракту), а саме: викласти графи № № 1, 2 стовпчика "Строк поставки продукції" таблиці, викладеної у специфікації, у наступній редакції: "до 30.04.2020".

За приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначено прокуратурою, у порушення умов контракту частина продукції поставлена з порушенням терміну поставки, а частині на момент подання позову не поставлена, а саме:

- 5 комплектів бінокулярів нічного бачення на загальну суму 1 126 585,60 грн., які мали бути поставлені до 30.04.2020 поставлені 28.05.2020 року із простроченням на 27 днів;

- 20 комплектів монокулярів нічного бачення на загальну суму 2 546 878,00 грн., які мали бути поставлені до 30.04.2020 поставлені 28.05.2020 року із простроченням на 27 днів;

- 15 комплектів монокулярів нічного бачення на загальну суму 1 910 158,50 грн., які мали бути поставлені до 30.04.2020 поставлені 19.08.2020 року із простроченням на 110 днів;

- 26 комплектів бінокулярів нічного бачення на загальну суму 5 858 245,12 грн., які мали бути поставлені до 30.04.2020 поставлені 19.08.2020 року із простроченням на 110 днів;

- 7 комплектів монокулярів нічного бачення на загальну суму 891 407,30 грн., які мали бути поставлені до 30.04.2020 поставлені 08.09.2020 року із простроченням на 130 днів;

- 21 комплектів бінокулярів нічного бачення на загальну суму 4 731 659,52 грн., які мали бути поставлені до 30.04.2020 поставлені 08.09.2020 року із простроченням на 130 днів;

- 24 комплектів монокулярів нічного бачення на загальну суму 3 056 253,60 грн., які мали бути поставлені до 30.04.2020 поставлені 12.10.2020 року із простроченням на 164 днів;

- 25 комплектів бінокулярів нічного бачення на загальну суму 5 632 928,00 грн., які мали бути поставлені до 30.04.2020 поставлені 12.10.2020 року із простроченням на 164 днів;

- 55 комплектів бінокулярів нічного бачення на загальну суму 12 392 441,60 грн., які мали бути поставлені до 30.04.2020 поставлені 28.10.2020 року із простроченням на 180 днів;

- 17 комплектів бінокулярів нічного бачення на загальну суму 3 830 391,04 грн., які мали бути поставлені до 30.04.2020 поставлені 05.11.2020 року із простроченням на 188 днів;

- 18 комплектів монокулярів нічного бачення на загальну суму 2 292 190,20 грн. та 117 комплектів бінокулярів нічного бачення на загальну суму 26 362 103,04 грн., які мали бути поставлені до 30.04.2020 на дату складання позову не поставлені (термін прострочення 182 дні).

У зв`язку з чим, відповідно до п.7.2 контракту просить суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню та штрафні санкції в сумі 15 939 628,80 грн., з яких: пеня в розмірі 11 252 584,40 грн. та штраф у розмірі 4 687 044,45 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем за оспорюваний період поставлено товар, що підтверджується видатковими накладними, а саме:

- № 41 від 28.05.2020 року на суму 1 126 585,60 грн. (5 комплектів бінокулярів нічного бачення);

- № 42 від 28.05.2020 року на суму 2 546 878,00 грн (20 комплектів монокулярів нічного бачення);

- № 60 від 19.08.2020 року на суму 1 910 158,50 грн (15 комплектів монокулярів нічного бачення);

- № 61 від 19.08.2020 року на суму 5 858 245,12 грн (26 комплектів монокулярів нічного бачення);

- № 60 від 19.08.2020 року на суму 1 910 158,50 грн (15 комплектів бінокулярів нічного бачення);

- № 66 від 08.09.2020 року на суму 891 407,30 грн (7 комплектів монокулярів нічного бачення);

- № 67 від 08.09.2020 року на суму 4 731 659,52 грн (21 комплектів бінокулярів нічного бачення);

- № 80 від 12.10.2020 року на суму 3 056 253,60 грн (24 комплектів монокулярів нічного бачення);

- № 81 від 12.10.2020 року на суму 5 632 928,00 грн (25 комплектів бінокулярів нічного бачення);

- № 82 від 28.10.2020 року на суму 12 392 441,60 грн (55 комплектів бінокулярів нічного бачення);

- № 84 від 05.11.2020 року на суму 3 830 391,02 грн (17 комплектів бінокулярів нічного бачення).

Решту товару (18 комплектів монокулярів нічного бачення на загальну суму 2 292 190,20 грн. та 117 комплектів бінокулярів нічного бачення на загальну суму 26 362 103,04 грн. станом на 05.11.2020 року не були поставлені.

Заперечуючи щодо позову відповідачем зазначено, що не здійснення товариством поставки продукції оборонного призначення за державним контрактом від 11.04.2019 №403/1/19/39 у строки, передбачені рішенням Господарського суду м. Києва у справі №910/16553/19 від 16.11.2020р. (до 30.04.2020 року) зумовлене об`єктивними обставинами, які не залежали від волі відповідача та не могли бути ним попереджені чи відвернуті. Вина товариства у нездійсненні поставки до 30.04.2020 року відсутня.

Дані обставини не були предметом розгляду справи №910/16553/19 та не ставилися в основу для прийняття судом рішення від 16.11.2020р. про продовження строку поставки до 30.04.2020 року, та не могли бути заявлені товариством у даній судовій справі як підстава для позову, оскільки виникли після подання позову товариством у справі №910/16553/19 (22.11.2019), а саме:

- бездіяльність митних органів України щодо митного оформлення комплектувальних частин "Підсилювач зображення (перетворювач) Gen 3, арт. МХ-11769" у кількості 42 шт; впродовж 16.12.2019 до 09.01.2020р., що були надіслані від постачальника із США PRG DEFENSE, та неможливості митного оформлення впродовж дії таких обставин ще 66 шт: комплектувальних виробів, які прибули до Борисполя 30 грудня 2019 року;

- відсутність повноважень у начальника Департаменту військово-технічної політики, розвитку, озброєння та військової техніки Міністерства оборони України на приймання товару по державному контракту з 03.02.2020 по 14.02.2020;

- затримка перевезення вантажу (комплектувальних частин "підсилювач зображення (перетворювач) Gen 3, арт. МХ-11769" у кількості 126 шт., направлених від постачальника із США PRG DEFENSE) в аеропорту Швейцарії внаслідок дії форс-мажорних обставин, а саме: обмежень, встановлених владою Швейцарії у зв`язку із спалахом пандемії коронавірусу COVID-19 у світі впродовж 14.03.2020 до 25.04.2020р.;

- затримка виробництва комплектувальних частин "підсилювач зображення (перетворювач) Gen 3, арт. МХ-11769" у кількості 164 шт. в США внаслідок дії форс- мажорних обставин, а саме: обмежень, встановлених владою штатів Арізона та Вірджінія у зв`язку із спалахом пандемії коронавірусу COVID-19 у світі впродовж 11.03.2020 до 16.05.2020р.;

- втрата вантажу - комплектувальних частин "підсилювач зображення (перетворювач) Gen 3, арт. МХ-11769" у кількості 126 шт., направлених від постачальника із США PRG DEFENSE 23.07.2020, з яких 125 шт. прибули без документів та в пошкоджених упаковках до Борисполя 31.08.2020 (митне оформлення імпорту товариством здійснено 04.09.2020), а 1 шт. була втрачена та отримана товариством лише 08.12.2020 після процедури нового оформлення постачальником PRG DEFENSE 20.11.2020 додаткової ліцензії в США на поставку цієї 1 шт. втраченого товару для надсилання його в Україну;

- отримання неякісних комплектувальних виробів від постачальника із США, що зумовило необхідність повернення цих комплектувальних виробів постачальнику PRG DEFENSE в США з метою їх ремонту для можливості їх використання товариством при виробництві якісної готової продукції оборонного призначення за державним контрактом;

- затримка виробництва продукції оборонного призначення за державним контрактом в Україні внаслідок обмежень, встановлених владою України та товариством у зв`язку із спалахом пандемії коронавірусу COVID-19 у світі та з метою запобігання поширенню хвороби на території України впродовж 12.03.2020, а також внаслідок посилення владою України обмежень у зв`язку із спалахом; пандемії коронавірусу COVID-19 у світі та з метою запобігання поширенню хвороби на території України впродовж 08.01.2021 до 25.01.2021.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За приписами ч. 4 ст. 219 Господарського кодексу України встановлено, що сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Відповідно до п.7.3, 7,4, 7.5 контракту в редакції додаткової угоди №1 від 06.12.2019 сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Контрактом у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Контракту та виникли незалежно від волі сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, диверсії, війна, інша небезпечна подія).

Сторона, що не може виконувати зобов`язання за контрактом унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону в письмовій формі.

Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами.

У разі коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більш ніж 30 календарних днів, кожна із сторін в установленому порядку має право розірвати контракт (п.7.6 контракту в редакції додаткової угоди №1 від 06.12.2019).

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України, зокрема:

- засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб;

- засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників).

Згідно із ч.1 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. (ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").

Відповідно до сертифікату №3000-20-1761 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вих. №1703-4/583 від 03.11.2020р., Київською Торгово-промисловою палатою засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили):оголошення надзвичайної ситуації у штаті Нью-Йорк (США) та у штаті Арізона (США) COVID-19, а також установлення карантину на усій території України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 (зі змінами та доповненнями), Постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020р. №392 (зі змінами та доповненнями) та Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 (зі змінами та доповненнями) на період з 12.03.2020р. по 31.08.2020р.

Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання: 11 березня 2020 року, дата закінчення: 16 травня 2020р.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача про виникнення обставин непереборної сили в строки визначені п.7.4 контракту.

Окрім того, відповідач був заздалегідь обізнаний зі змістом п. 7.2 договору в контексті обсягу відповідальності за прострочення строків надання послуг.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тобто, те, що контрагенти неналежним чином виконали свої зобов`язання перед позивачем не може бути підставою для перенесення строків поставки та звільнення від відповідальності виконавця.

Також, суд зазначає, що відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Враховуючи вищезазначене, всі обставини форс-мажорних обставин у США, відповідні обмеження роботи підприємства у штаті Арізона та штаті Вірджинія та втрата товару під час перевезення із США до України судом не приймають до уваги, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Також, суд зазначає, що повернення неякісної продукції постачальнику та її ремонт та заміна - комерційні ризики підприємства. Неякісні комплектуючі вироби, ТОВ Термал Віжн Текнолоджис" які воно отримало від свого співвиконавця не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності в розумінні статті 617 ЦК України.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.7.2 контракту за порушення строків поставки продукції виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленої (недопоставленої) продукції, за кожний день прострочення поза встановлені контрактом строки поставки, а за прострочення понад 30 днів з виконавця додаткового стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної суми.

Частиною 2 статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч.2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та пені надано сторонам статтею 231 ГК України та узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

А тому, суд вважає, що п.7.2 договору відповідає нормам чинного законодавства.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Суд погоджується з розрахунком наданим позивачем та вважає вимоги щодо стягнення пені в розмірі 11 252 584,40 грн. та штрафу в розмірі 4 687 044,45 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, у відзиві відповідач просить суд врахувати обставини та зменшити розмір неустойки.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а також, умови в яких опинилася країна та зокрема, відповідач під час карантину спричиненого коронавірусною інфекцією COVID-19, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача неустойки на 80%, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 2 250 516,88 грн. та штраф в розмірі 937 408,88 грн.

Таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 77, ст.ст. 79, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Термал Віжн Текнолоджис" (01034, м. Київ, вулиця Рейтарська, будинок 25, ідентифікаційний код 37201841) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ) пеню в розмірі 2 250 516 (два мільйони двісті п`ятдесят тисяч п`ятсот шістнадцять) грн. 88 коп., штраф в розмірі 937 408 (дев`ятсот тридцять сім тисяч чотириста вісім) грн. 88 коп.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Термал Віжн Текнолоджис" (01034, м. Київ, вулиця Рейтарська, будинок 25, ідентифікаційний код 37201841) на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону (01014, місто Київ, вулиця Болбочана Петра, будинок 8, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 239 094 (двісті тридцять дев`ять тисяч дев`яносто чотири) грн. 43 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 15.04.2021 року.

Суддя С. М. Мудрий