ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2021 р. Справа№ 920/670/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Чорногуза М.Г.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", м. Запоріжжя

на рішення Господарського суду Сумської області від 03.12.2020 (повний текст складено 04.12.2020)

у справі № 920/670/20 (суддя Заєць С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", м. Запоріжжя

до Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон", м. Конотоп, Сумська область

про стягнення 34 597,39 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (далі - ТОВ "Промелектроніка", позивач) звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 29.07.2020) до Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" (далі - ДП "Авіакон", відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 34 597, 39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки від 03.04.2017 №253-17 в частині оплати поставленої позивачем продукції, внаслідок чого у відповідача виник основний борг в сумі 10 730,04 грн, яку позивач просив стягнути з урахуванням, передбаченої умовами Договору, пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 20 535,86 грн за період з 13.07.2017 по 10.06.2020, а також 3% річних в сумі 961,23 грн та інфляційних втрат в сумі в сумі 2370,26 грн, нарахованих відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Поряд з цим, від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 13 100,00грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 03.12.2020 у справі №920/670/20 у задоволенні позову ТОВ "Промелектроніка" про стягнення 34 597,39грн та його заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 13 100,00грн відмовлено. Витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00грн покладено на позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність основної заборгованості у відповідача перед позивачем, оскільки кошти в розмірі 10 730,04грн утримані відповідачем в однобічному порядку при здійсненні оплати за поставлену продукцію у відповідності до умов п. 5.5. Договору поставки від 03.04.2017 №253-17. Отже відсутні підстави і для нарахування на зазначену суму пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалюючи дане рішення, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вирішив питання про розподіл судових витрат, поклавши на позивача витрати зі сплати судового збору та відмовивши позивачу у задоволенні його заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 13 100,00грн.

Як убачається із мотивувальної частини оскаржуваного рішення у зв`язку з відмовою у задоволенні позову місцевий господарський суд клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій від 27.07.2020 № 2255 та клопотання відповідача про зменшення витрат на адвокатські послуги № 2461 від 18.08.2020 залишив без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Промелектроніка" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 03.12.2020 скасувати та постановити нове, яким позов ТОВ "Промелектроніка" задовольнити у повному обсязі, перерозподілити судові витрати, стягнувши їх з відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції позивач вважає незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, внаслідок неповного та неправильного встановлення обставин справи, прийняття неналежних та недопустимих доказів, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Крім того, за твердженням позивача, оскаржуване рішення ухвалено без врахування позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 16.03.2020 у справі №910/1162/19, від 28.12.2019 у справі №922/788/19, від 12.11.2019 у справі №920/946/18, на які містилося посилання в позовній заяві.

Так, відповідач вказує на необґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність у відповідача підстав на утримання вартості продукції в рахунок сплати штрафних санкцій в сумі 10 730,04грн, повідомлення про яке, а також сам розрахунок цих санкцій, в порядку встановленому п. 10.5. Договору, позивач не отримував. При цьому, судом першої інстанції проігноровано факт подання ДП "Авіакон" до Господарського суду Запорізької області позову про стягнення з ТОВ "Промелектроніка" тих же 10730,04грн штрафних санкцій (справа №908//20), які, за твердженням відповідача в межах даної справи №920/670/20, були ним утримані в погашення нарахованих штрафу і пені за порушення позивачем строку поставки продукції за Договором №253-17 від 03.04.2017.

Крім того, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, на думку позивача, дійшов помилкового висновку про те, що строк на оплату поставленої продукції розпочинається після закінчення 20-денного терміну на проведення вхідного контролю (приймання продукції за якістю), передбаченого Інструкцією П-7, з визначенням кінцевої дати оплати поставленої продукції відповідачем після спливу 10 робочих днів, встановлених п. 5.2. Договору. Такий висновок суду першої інстанції не відповідає умовам укладеного сторонами Договору, вимогам Інструкції від 25.04.1996 №П-7 "О порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству", затвердженої Держарбітражем із наступними змінами і доповненнями, ДСТУ 24297-87 "Вхідний контроль продукції" та фактичним обставинам справи.

Зазначивши в апеляційній скарзі попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правничу допомогу, позивач 16.02.2021 через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду подав заяву про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 6 000,00грн. До вказаної заяви додані докази на підтвердження вказаних судових витрат.

Позиції учасників справи.

16.02.2021 через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого останній просить апеляційний господарський суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Заперечуючи вимоги скаржника, відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що лист від 04.07.2017 №1350е направлено на електронну адресу позивача, дійсність якої підтверджена самим позивачем у його клопотанні про повернення майна від 30.05.2019 за №142 та листі від 01.07.2020 №175. Зважаючи на положення п. 10.14. укладеного між сторонами Договору поставки, ст. 7 ЦК України, ст. ст. 5, 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", суд першої інстанції правомірно застосував електронне листування в підтвердження доведеності відповідачем факту повідомлення позивача про одностороннє утримання штрафних санкцій в сумі 10 730,04грн із суми, що підлягала оплаті позивачеві за поставлену продукцію.

Як зазначає відповідач, підставою звернення відповідача з позовом до Господарського суду Запорізької області, за яким відкрито провадження у справі №908/2120/20, слугувало оскарження позивачем правомірності одностороннього утримання відповідачем штрафних санкцій в розмірі 10 730,04грн, а також впевненість відповідача про те, що позивач має нести відповідальність за неналежне виконання своїх зобов`язань за укладеним Договором та недопущення пропуску позовної давності в разі вирішення даної справи, 920/670/20, не на користь відповідача.

Відповідач вважає, що твердження скаржника про те, що продукція підлягала оплаті після підписання уповноваженим представником відповідача видаткових накладних суперечить умовам п. п. 3.1., 5.2., 6.1. Договору, п.6 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7, оскільки обов`язок відповідача з оплати поставленої продукції виникає по закінченню 10 робочих днів після проходження вхідного контролю всього обсягу продукції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020 справу №920/670/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді (судді доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П. та Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2021 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/670/20 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ТОВ "Промелектроніка" на рішення Господарського суду Сумської області від 03.12.2020 у справі №920/670/20.

27.01.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи 920/670/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Промелектроніка" на рішення Господарського суду Сумської області від 03.12.2020 у справі №920/670/20, постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Заявлені у справі клопотання учасників справи та результати їх розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: скрін-шотів з електронної пошти відповідача, які підтверджують обставини щодо надіслання відповідачем 04.07.2017 листа №1350е на електронну адресу позивача. Обґрунтовуючи вказане клопотання, відповідач зазначає, що дані знімки не долучались до матеріалів справи у суді першої інстанції, оскільки суд не ставив під сумнів доводи відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про приєднання доказів, поданих в порядку ст. 80 ГПК України, або витребування судом таких доказів відповідно до приписів ст. 81 ГПК України.

Відповідач порушуючи перед судом апеляційної інстанції клопотання про приєднання до матеріалів справи копій скриншотів з електронної скриньки (сторінки) відповідача, жодних належних пояснень щодо неможливості надати вказані докази до суду першої інстанції не наводить.

Однак підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача.

Пояснення відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, таких причин із зазначенням відповідних доказів не містять. Більше того, пояснення відповідача суперечать основним засадам (принципам) господарського судочинства.

Як убачається із змісту процесуальних документів, ухвалених судом першої інстанції у даній справі, відповідач мав можливість подати до суду першої інстанції копії зазначених скриншотів в порядку, передбаченому нормами ГПК України, проте вказаних дій не вчинив, і доказів об`єктивної неможливості вчинення таких дій до суду апеляційної інстанції не надав.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до ст. 124, п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 7, 13 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює відповідачу більш сприятливі, аніж позивачу умови в розгляді конкретної справи.

За таких обставин, додані відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу копії скриншотів як додаткових доказів колегією суддів не приймаються.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2017 між ТОВ "Промелектроніка" (постачальник) та ДП "Авіакон" (покупець) укладено Договір поставки № 253-17 (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого позивач зобов`язується передати, а відповідач - прийняти й оплатити продукцію, вказану у додатку 1 до Договору (далі - продукція), на умовах, передбачених даним Договором.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що кількість, номенклатура продукції вказується в додатку № 1 до даного Договору, що є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п. 3.1. Договору поставка продукції здійснюється однією партією на умовах поставки DDP м. Конотоп, склад "Нова пошта" відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року.

Пунктом 3.2. Договору сторони погодили, що строки поставки продукції складають 21 календарних дні з моменту набуття чинності цим Договором. Постачальник має право здійснювати поставку продукції в інші строки винятково на підставі попередньої згоди покупця в письмовій формі.

Відповідно до умов п. 4.1. Договору поставка продукції здійснюється за цінами, які визначені у додатку № 1 і включають всі податки, збори і інші видатки постачальника, пов`язані з поставкою продукції. Загальна вартість договору на момент його укладання складає 81466 грн 80 коп., в тому числі ПДВ 20% 13577 грн 80 коп.

За змістом п. 5.1. Договору оплата покупцем продукції здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у даному Договорі (якщо постачальник не повідомить покупцеві реквізити іншого рахунку).

Згідно з п. 5.2. Договору оплата за продукцію здійснюється наступним чином:

- 100% вартості продукції - протягом 10 робочих днів з дати прийняття продукції покупцем після проходження нею вхідного контролю.

Умовами п. 5.5. Договору передбачено, що неустойка, що підлягає сплаті позивачем, а також понесені покупцем видати й збитки, що підлягають відшкодуванню постачальником, розраховані в порядку, визначеному даним Договором і чинним законодавством, можуть бути утримані покупцем в однобічному безумовному порядку (у тому числі після закінчення строку дії даного Договору), із суми, що підлягає оплаті постачальникові, шляхом відправлення постачальникові відповідного повідомлення із вказівкою суми неустойки, розрахунків видатків і збитків. Утримання неустойки, видатків і збитків не спричиняє зміни ціни продукції. У випадку якщо сума неустойки, видатків і збитків, що підлягають утриманню, перевищить суму, що підлягає оплаті постачальникові, оперативно-господарська санкція, передбачена даним пунктом Договору, за рішенням покупця може бути поширена також і на інші договори, укладені покупцем і постачальником.

Відповідно до п. 6.5. Договору остаточне прийняття продукції здійснюється з оформленням видаткової накладної та товарно-транспортної накладної.

Пунктом 6.1. Договору сторони встановили, що до відносин за Договором застосовуються Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затверджена постановою Держарбітражу при раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 №П-6; Інструкція про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітражу при раді Міністрів СРСР від 15.06.1965№П-7. Сторони зобов`язуються провести приймання продукції за кількістю і якістю відповідно до вказаних нормативних актів також у точній відповідності до стандартів, технічних умов та інших нормативних актів, що регулюють таке приймання.

Передання продукції неналежної якості, не у встановленій кількості спричиняє правові наслідки, передбачені чинним законодавством та Договором (п. 6.2. Договору).

За умовами п. 7.1. Договору за невиконання або неналежне виконання умов даного Договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з п. 7.2. Договору у випадку порушення більш ніж 30 календарних днів строку оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості.

У випадку порушення строків або обсягів поставок продукції, постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 8% від вартості не поставленої в строк продукції за кожен факт порушення (п. 7.3. Договору).

Пунктом 7.6. Договору сторонами узгоджено, що неустойка (штраф, пеня), штрафні санкції за цим Договором нараховуються протягом усього періоду порушення.

Відповідно до п. 10.5 Договору усе листування, пересилання документів, повідомлень, заяв і претензій, пов`язаних з виконанням даного Договору, або що випливають із нього, повинні направлятися сторонами безпосередньо на адреси, зазначені в даному Договорі, у відповідності зі строками й порядком, встановленими чинним законодавством і даним Договором.

За умовами п. 10.8 Договору по всіх видах зобов`язань, вимог і відповідальності сторін за цим Договором сторони домовилися встановити позовну давність тривалістю три роки (за винятком випадків, коли законом передбачено більш тривалу позовну давність).

Усі зміни й доповнення до даного Договору дійсні лише в тому випадку, якщо вони зроблені в письмовій формі (як додаткові угоди), підписані сторонами й скріплені печатками сторін (п.10.10 Договору)

За приписами п. 10.14. Договору відносини між сторонами, не врегульовані даним Договором, регулюються чинним законодавством України.

Відповідно до положень п.10.7. Договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2017 року. Закінчення строку дії даного Договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за даним Договором.

Факт укладення вказаного Договору та його змісту сторонами не оспорюється.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу обумовлену Договором продукцію на загальну суму 81466,80 грн на підставі виставленого позивачем рахунку-фактури № СФ-0001031 від 24.04.2017, що підтверджується видатковими накладними:

-№ РН-0001484 від 22.05.2017 на суму 8588,59 грн;

-№ РН-0001661 від 08.06.2017 на суму 19432,80 грн;

-№ РН-0001857 від 21.06.2017 на суму 37570,08 грн;

-№ РН-0001964 від 26.06.2017 на суму 15875,33 грн.

Посилаючись на те, що відповідач несвоєчасно та не у повному розмірі виконав свої зобов`язання щодо оплати отриманої ним продукції, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом, у якому крім основної заборгованості 10 730,04 грн просив стягнути з відповідача нараховані за умовами Договору за період з 13.07.2017 по 10.06.2020 пеню в сумі 20 535,86 грн, інфляційні втрати в сумі 2 370,26 грн та 3% річних в сумі 961,23 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як убачається із матеріалів справи правовідносини сторін виникли на підставі Договору, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, з огляду на умови п. п. 3.1., 3.2. Договору, поставка продукції повинна бути здійснена позивачем однією партією на умовах поставки DDP м. Конотоп, склад "Нова Пошта" відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Інкотермс у редакції 2010 року протягом 21 календарного дня з моменту набуття Договором чинності. Тобто кінцевим терміном поставки продукції за цим Договором є 24.04.2017, проте фактично поставка здійснена позивачем частинами, згідно видаткових накладних: № РН-0001484 від 22.05.2017 на суму 8588,59 грн, № РН-0001661 від 08.06.2017 на суму 19432,80 грн, № РН-0001857 від 21.06.2017 на суму 37570,08 грн, № РН-0001964 від 26.06.2017 на суму 15875,33 грн.

Визначаючи строк оплати поставленої за цим Договором продукції, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне враховувати положення Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затверджена постановою Держарбітражу при раді Міністрів СРСР від 15.06.1965№П-7 (далі - Інструкція П-7), яку сторони погодили застосовувати при прийнятті продукції за Договором.

Зокрема, пп. а) п. 6 Інструкції П-7 передбачено, що приймання продукції за якістю та комплектністю здійснюється на складі одержувача, при міжміських поставках - не пізніше 20 днів, а продукції, що швидко псується - не пізніше 24 годин після видачі продукції органом транспорту або її надходження на склад одержувача при доставці продукції постачальником чи при її вивезенні одержувачем.

Отже, виходячи з умов Договору, передбачених п. п. 3.1, 5.2., 6.1., оскільки сторонами визначено, що поставка продукції здійснюється однією партією, оплата - протягом 10 робочих днів з дати прийняття продукції після проходження нею вхідного контролю, а прийняття продукції за якістю здійснюється на підставі Інструкції П-7, суд апеляційної інстанції вважає, що строк прийняття продукції за якістю (вхідний контроль) закінчився 16.07.2017 (враховуючи строк поставки позивачем останньої частини всієї партії продукції), а строк на оплату сплив 28.07.2017.

Відповідач 17.07.2017 сплатив позивачу 70 736,76 грн вартості поставленої за цим Договором продукції, що не заперечується сторонами спору.

Твердження позивача про те, що: 1) Інструкцією П-7 встановлений граничний строк проведення вхідного контролю, що не виключає проведення його і в перший день отримання продукції, 2) на покупця покладено обов`язок перевіряти продукцію за кількістю і якістю у строк, встановлений Інструкціями П-6, П-7 з моменту фактично отримання кожної одиниці продукції, а не всієї партії, 3) сторонами в Договорі не визначено терміну та/або строку проведення вхідного контролю, 4) відповідачем не надано жодного акту вхідного контролю на підтвердження того, що такий було проведено саме на 20 день, свідчить про те, що строк на оплату продукції, встановлений п. 5.2. Договору, слід визначати, починаючи відразу після отримання продукції на складі ТОВ "Нова пошта", колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє, оскільки вони не відповідають змісту укладеного сторонами Договору та положенням чинного законодавства, спростовуються встановленими фактичними обставинами справи. Ненадання відповідачем актів чи карток вхідного контролю не змінює умов Договору та положень Інструкції П-7 щодо встановленого строку, в межах якого відповідачу надано право здійснити приймання продукції за якістю та комплектністю.

Посилання позивача в обґрунтування своїх тверджень на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 17.12.2019 у справі №910/16199/18 та від 12.11.2019 у справі №920/946/18, до уваги судом апеляційної інстанції не приймаються з огляду на те, що правовідносини у зазначених справах не є подібними до спірних правовідносин за умовами укладених Договорів та наданими доказами. Зокрема, різняться умови Договорів щодо поставки (на умовах СРТ згідно з Інкотермс 2010), спір виник у зв`язку з несплатою вартості поставленого товару, який відповідачем визнаний неякісним та повернутий позивачу (справа №910/16199/18), умови Договору передбачають поставку продукції частинами, а не однією партією, відповідно обов`язок з оплати поставленої продукції виникає у покупця з моменту прийняття відповідної частини продукції, в матеріалах справи наявні картки вхідного контролю (справа № 920/946/18).

На переконання відповідача, залишок вартості продукції, поставленої позивачем за даним Договором, в розмірі 10 730,04 грн є сумою утриманих штрафних санкцій на підставі п. 5.5. Договору.

Відповідно до п. 7.3. Договору у випадку порушення строків або обсягів поставок продукції, позивач сплачує відповідачу штраф в розмірі 8% від вартості не поставленої в строк продукції за кожен факт порушення.

Статтею 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, п. 5.5. Договору передбачена можливість утримання відповідачем в односторонньому порядку із суми, що підлягає оплаті позивачеві, неустойку, яка підлягає сплаті позивачем, розраховану в порядку, визначеному даним Договором і чинним законодавством, шляхом відправлення позивачу відповідного повідомлення із вказівкою суми неустойки, розрахунків видатків і збитків.

При цьому, при визначенні порядку відправлення такого повідомлення колегія суддів апеляційного господарського суду враховує положення п. 10.5. Договору, відповідно до яких усе листування, пересилання документів, повідомлень, заяв і претензій, пов`язаних з виконанням даного Договору, або що випливають із нього, повинні направлятися сторонами безпосередньо на адреси, зазначені в даному Договорі.

Матеріали справи містять копію листа відповідача від 04.07.2017 №1350е, направленого на електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надсилання повідомлення на адресу позивача, зазначену в Договорі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо правомірності електронного листування між позивачем і відповідачем та визначення дійсності електронної адреси позивача на підставі листів позивача, а не умов Договору. Втім, Договір №253-17 від 03.04.2017 не містить електронних адрес сторін, а тому наданий відповідачем електронний лист, скріншот якого наявний в матеріалах справи, не може вважатися належним та допустимим доказом в розумінні вимог Договору.

Поряд з цим, відповідачем не доведено, що вказане повідомлення створювалося у порядку, визначеному ст. ст. 5, 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", і що він підписувався електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписанта повідомлення), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Такі обставини унеможливлюють ідентифікацію відправника повідомлення, а зміст такого документа не захищений від внесення правок.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо правомірного утримання відповідачем штрафних санкцій із суми, що підлягала сплаті позивачеві за поставлену продукцію, в порядку, визначеному п. 5.5. Договору.

Отже, відповідачем в установлений Договором строк не сплачено позивачу вартість поставленої продукції в сумі 10 730,04 грн, позовні вимоги щодо стягнення якої є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, передбачені договором або законом.

Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, строк на оплату продукції за вказаним Договором сплинув 28.07.2017. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що позивачем невірно визначено початок перебігу періоду, за який здійснюється нарахування у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Так, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 29.07.2017 по 10.06.2020 із суми заборгованості в розмірі 10 730,04грн, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що стягненню з відповідача підлягає 2176,05 грн інфляційних втрат та 923,86 грн 3% річних, в решті стягнення 194,21 грн інфляційних втрат та 37,37 грн 3%річних слід відмовити як безпідставно заявлених.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 7.2. Договору сторони погодили, що у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості. Крім того, за положеннями п.7.6. Договору неустойка (штраф, пеня), штрафні санкції за цим Договором нараховуються протягом усього періоду порушення. Тобто, відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України правовідносини сторін щодо нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання не припиняються через шість місяців від дня, коли ці зобов`язання мали бути виконані, оскільки сторони в Договорі встановили інший порядок їх нарахування.

Позивачем на підставі п. п. 7.2., 7.6. Договору нарахована відповідачу пеню в загальній сумі 20 535,86грн, в тому числі за період з 13.07.2017 по 16.07.2017 в розмірі 193,80грн (із суми заборгованості 70 736,76грн) та за період з 13.07.2017 по 10.06.2020 в розмірі 20 342,06грн (із суми заборгованості 10 730,04грн).

Виходячи із встановлених обставин, зокрема щодо дати виконання позивачем обов`язку з поставки продукції однією партією, щодо строку оплати продукції, з урахуванням умов п. п. 5.2., 6.1. Договору та наданих сторонами доказів, до 28.07.2017 включно, частково проведеної відповідачем 17.07.2017 оплати продукції в сумі 70 736,76грн, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним нарахування пені за період з 28.08.2017 по 10.06.2020 із суми заборгованості в розмірі 10 730,04грн, яка складає 9 273,50грн.

Під час вирішення спору відповідачем до суду першої інстанції було подано клопотання про зменшення штрафних санкцій, в якому вказав, що у разі, якщо суд дійде висновку про задоволення позову, то просить зменшити розмір пені до 1 гривні.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вказаними нормами суду надана можливість зменшити розмір неустойки у випадку її надмірності порівняно з наслідками порушення зобов`язання. Це є одним з правових способів, наданих законом, який направлений проти зловживання правом вільного визначення розміру неустойки, тобто, по суті, направлений на реалізацію вимог ч. 2 ст. 13 ЦК України, відповідно до якої при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утриматися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

Як підтверджується матеріалами справи, більша частина вартості поставленої продукції відповідачем оплачена, а причиною неналежного виконання зобов`язання є різне тлумачення сторонами умов Договору.

Поряд з цим, позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору. До того ж, позивач також допустив порушення своїх зобов`язань за Договором щодо поставки продукції в узгоджений сторонами строк.

Дослідивши доводи відповідача та оцінивши фактичні обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості зменшити розмір обґрунтовано нарахованої пені за порушення строку оплати продукції на 50%. Отже, клопотання відповідача підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в загальній сумі 4 636,75 грн.

З огляду на викладене, оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача боргу, пені, інфляційних втрат та 3%річних за порушення виконання грошових зобов`язань передбачено умовами укладеного між сторонами Договору та нормами чинного законодавства, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 10 730,04 грн основного боргу, 4636,75 грн пені, 2176,05 грн інфляційних втрат, 923,86 грн 3% річних, в іншій частині позову слід відмовити.

Стосовно розподілу судових витрат у даній справі колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 129 ГПК України покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, судові витрати позивача за первісним позовом складаються з витрат зі сплати судового збору в сумі 2 102,00 грн та витрат на професійну правову допомогу в сумі 13 100,00 грн.

ТОВ "Промелектроніка" подано до суду першої інстанції заяву про стягнення витрат на правничу допомогу у вказаному розмірі. На підтвердження цих витрат позивачем надано: копію рахунку-фактури № СФ-0000130 від 04.08.2020, копію платіжного доручення №7320 від 04.08.2020, копію акта приймання-передачі № ОУ-000П109 від 04.08.2020, копію розрахунку гонорару за надану послугу, копію Договору-доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019, копію Додаткової угоди № 1 від 01.10.2019 до Договору-доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019.

ДП "Авіакон" подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому зазначено, що витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 13 100,00 грн є завищеними, належним чином не доведеними та є надмірним тягарем для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. А тому у відповідності до вимог ч. 6 ст. 129, ч. 5 ст. 126 ГПК України просив відмовити позивачу у відшкодуванні судових витрат на правничу допомогу або зменшити їх до 1грн.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 3 ГПК України).

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

- попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

- визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

- розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Частинами 1, 2 ст. 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Однак, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з Договором-дорученням про надання правової допомоги від 07.05.2019 (далі - Договір), укладеного між Адвокатським Бюро "Сергія Жечева" (Адвокатське бюро) та ТОВ "Промелектроніка" (клієнт), сторони узгодили, що предметом даного Договору є надання Адвокатським бюро усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані з захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та інтересів (п. 1.1. Договору). При цьому, п. 1.2. Договору сторони погодили, що надання правової допомоги за цим Договором безпосередньо здійснюватиметься керівником Адвокатського бюро - адвокатом Жечевим Сергієм Олександровичем (адвокат) або іншим адвокатом, що оформлюється ордером на адвоката.

За Договором адвокат зобов`язується надати правову допомогу, у тому числі, за окремим дорученням клієнта, зокрема представляти права і законні інтереси клієнта у господарських судах та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього Договору з усіма правами представника, які передбачені Господарським процесуальним кодексом України (п.2.1. Договору), а клієнт зобов`язується сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк, погоджені між ними (п. 2.3. Договору).

За умовами п. п. 4.1., 4.2. Договору на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару та узгоджується у розрахунку гонорару. Гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється Актом приймання-передачі наданої правової допомоги.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2020.

Додатковою угодою №1 від 01.10.2019 до Договору - доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019 сторони узгодили вартість правової допомоги, що надається, зокрема, по судово-претензійній роботі, а саме: написання претензій - 700грн за 1 годину; підготовку позову, відзиву, відповіді на відзив, клопотань, заяв - 800грн за 1 годину; представництво інтересів в судовому засіданні, за одне судове засідання, в незалежності від тривалості - 3000грн за засідання у м. Запоріжжі, 4000грн за засідання за межами м. Запоріжжя; підготовка апеляційних/касаційних скарг - 1000грн за 1 годину.

Згідно з доданими до заяви позивача копіями Акта приймання-передачі №ОУ-000П109 від 04.08.2020 та розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу (Додаток № 1 до Акта приймання-передачі №ОУ-000П109 від 04.08.2020) Адвокатським бюро було надано ТОВ "Промелектроніка" такі послуги:

- підготовка позовної заяви до ДП "Авіакон" про стягнення 34 597,39грн, виходячи з 3 годин витраченого часу, вартість складає 2 100,00грн;

- правовий аналіз укладених між клієнтом та його контрагентом договору, складених первинних та бухгалтерських документів, надання роз`яснень та пропозицій, виходячи з 1 години витраченого часу, вартість складає 3000,00грн;

- заперечення на клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій у справі №920/670/20, виходячи з 3 годин витраченого часу, вартість складає 2 400,00грн;

- підготовка клопотання про витребування доказів у справі №920/670/20, виходячи з 2 годин витраченого часу, вартість складає 1600,00грн;

-підготовка відповіді на відзив у справі 920/670/20, виходячи з 5 годин витраченого часу, вартість складає 4000,00грн.

Загальна вартість наданих Адвокатським бюро та прийнятих позивачем правових послуг становить 13 100,00 грн, які позивачем оплачені, що підтверджується копією платіжного доручення № 7320 від 04.08.2020.

Дослідивши подані позивачем докази та обґрунтування клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, у зв`язку з їх неспівмірністю, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що заява ТОВ "Промелектроніка" про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача у розмірі 13 100,00грн та клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що: 1) спір у даній справі для кваліфікованого юриста є спором незначної складності та фактично між сторонами існують тривалі господарські правовідносини, в процесі яких виникали аналогічні спори, щодо яких наявна судова практика; 2) значної кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню, спірні правовідносини не передбачають; 3) матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час; 4) витрачений час на підготовку заперечення на клопотання про зменшення штрафний санкцій, клопотання про витребування доказів, відповіді на відзив є аналогічним або навіть перевищує час підготовки позовної заяви, а вартість цих послуг, а також аналіз укладеного договору, первинних документів, надання роз`яснень і пропозицій перевищує чи значно перевищує вартість підготовки позовної заяви, що не відповідає критеріям реальності та обґрунтованості витрат на правову допомогу; 5) розмір витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 13 100,00грн, стосовно якої подано заяву про розподіл, не є пропорційним предмету спору з урахуванням ціни позову, а їх стягнення з відповідача становитиме надмірний тягар для останнього.

На думку апеляційного господарського суду, за обставин даної справи зазначені окремо в Акті приймання-передачі правових послуг №ОУ-000П109 від 04.08.2020 послуги адвоката на правовий аналіз укладених між клієнтом та його контрагентом договору, складених первинних та бухгалтерських документів охоплюються послугою з підготовки позовної заяви, а надання роз`яснень та пропозицій при наданні послуг з судово - претензійної роботи, як і її вартість, взагалі не передбачені Додаткової угодою №1 до Договору - доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019 та отримання позивачем останньої, як окремої правничої послуги, не підтверджено доказами.

Таким чином, з огляду на критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, які визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуючи заявлене відповідачем в порядку ч. 5 ст. 126 ГПК України клопотання, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом позовної заяви у цій справі, та визначити їх в сумі 6 900,00грн. Зазначена сума витрат позивача на професійну правничу допомогу підлягає наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Натомість, оскільки позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 34 597,39грн заборгованості, а обґрунтованим суд апеляційної інстанції визнав розмір заявлених до стягнення позовних вимог в загальній сумі 23 103,45грн (10730,04грн основного боргу + 9273,50грн пені + 2176,05грн інфляційних втрат + 923,86грн 3% річних), без урахування зменшення розміру пені за заявою відповідача, до стягнення з ДП "Авіакон" на користь ТОВ "Промелектроніка" підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем за розгляд позовної заяви, в розмірі 4 607,68грн, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви відповідно до вимог ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема на відповідача в сумі 1403,67грн, в решті - на позивача.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що апеляційна скарга ТОВ "Промелектроніка" підлягає частковому задоволенню.

При цьому колегія суддів апеляційного господарського суду враховує положення ч.1 ст. 9 Конституції України та бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010, в яких Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноматність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Зважаючи на викладене, решту аргументів позивача та доводів відповідача апеляційний господарський суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття постанови у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 2 ч. 1 ст.275 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи встановлені обставини, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга ТОВ "Промелектроніка" підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване апелянтом рішення суду першої інстанції у даній справі скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову в частині стягнення 10 730,04грн основного боргу, 4636,75грн пені, 2176,05грн інфляційних втрат, 923,86грн 3%річних, в решті позову слід відмовити. Судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1403,67грн та витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 4607,68грн.

Судові витрати.

16.02.2021 від ТОВ "Промелектроніка" до суду апеляційної інстанції надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00грн, який відповідає попередньо зазначеному в апеляційній скарзі орієнтовному розрахунку цих витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Промелектроніка" на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги на суму 6000,00грн додано до заяви про стягнення таких витрат: копію рахунку-фактури № СФ-0000028 від 10.02.2021, копію платіжного доручення №7841 від 10.02.2021, копію Акта приймання-передачі № ОУ-0000028 від 10.02.2021, копію розрахунку гонорару (Додаток до Акта приймання - передачі №ОУ-0000028 від 10.02.2021), копію ордеру, копію Договору-доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019, копію Додаткової угоди № 1 від 01.10.2019 до Договору-доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019, копію Додатковою угоди №2 від 30.12.2020 до Договору-доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019.

ДП "Авіакон" подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому зазначено, що розмір витрат позивача на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн неспівмірний, завищений у порівнянні з ціною позову, належним чином не доведений та є надмірним тягарем для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. У зв`язку з цим у відповідності до вимог ч. 6 ст. 129, ч. 5 ст. 126 ГПК України просить відмовити позивачу у відшкодуванні судових витрат на правничу допомогу або зменшити їх до 1грн, у разі задоволення апеляційної скарги апелянта.

Змістом Додаткової угоди №2 від 30.12.2020 до Договору-доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019 підтверджується, що сторони вже дослідженого апеляційним господарським судом Договору-доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019 (далі - Договір) продовжили термін дії цього Договору до 31.01.2021, внісши зміни у п. 3.1. розділу 3 "Термін дії договору".

Як вже зазначалося, Додатковою угодою №1 від 01.10.2019 до Договору - доручення про надання правової допомоги від 07.05.2019 сторони узгодили вартість правової допомоги, що надається, зокрема, по судово-претензійній роботі, а саме: підготовка апеляційних/касаційних скарг - 1000грн за 1 годину.

Адвокатське бюро визначило для надання правничої (правової) допомоги клієнту адвоката Жечева Сергія Олександровича, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 864 від 27.04.2011, ордер від 20.08.2020 на надання правничої (правової) допомоги ТОВ "Промелектроніка" у Північному апеляційному господарському суді, виданий Адвокатським бюро "Сергія Жечева".

Згідно з доданими до заяви позивача копіями Акта приймання-передачі №ОУ-0000028 від 10.02.2021 та розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу (Додаток № 1 до Акта приймання-передачі №ОУ-000П109 від 04.08.2020) Адвокатським бюро було надано ТОВ "Промелектроніка" послугу по підготовці апеляційної скарги у справі №920/670/20 виходячи із 6 годин витраченого часу загальною вартістю 6000,00грн.

Оплата ТОВ "Промелектроніка" наданих правових послуг згідно з рахунком №28 від 10.02.21 та актом №28 від 10.02.21, справа 920/670/20, на суму 6000,00грн підтверджується платіжним дорученням №7841 від 10.02.2021.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

Крім того у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до ч.1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з ст. 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам ст. ст. 75-79 ГПК України.

З огляду на викладене, вирішуючи чи є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у даній справі, апеляційний господарський суд враховує, що під час апеляційного перегляду справи позиція позивача не змінювалася, а представництво його інтересів здійснювалося тим самим адвокатським бюро, що й у суді першої інстанції. При цьому, зміст апеляційної скарги позивача фактично відповідав позовній заяві, а доводи представника позивача ґрунтувалися на аргументах позовної заяви, на які, за твердженням позивача, не звернув уваги суд першої інстанції.

Отже, правова позиція позивача вже була сформована до апеляційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається.

За таких обставин, дослідивши та оцінивши заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з доданими до неї документи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що розмір заявлених ТОВ "Промелектроніка" витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 6000,00грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру. Такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою у суді апеляційної інстанції. Отже, за висновком суду апеляційної інстанції, витрати ТОВ "Промелектроніка" на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції, підлягають безпосередньому розподілу частково, в сумі 3000,00грн, які належить стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно заява позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 6000,00грн та клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на те, що за результатами апеляційного перегляду апеляційна скарга ТОВ "Промелектроніка" підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого господарського суду від 03.12.2020 у даній справі підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову, згідно з приписами ст. 129 ГПК України витрати ТОВ "Промелектроніка" на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги в сумі 3000,00грн покладаються на відповідача, а витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" на рішення Господарського суду Сумської області від 03.12.2020 у справі №920/670/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 03.12.2020 у справі №920/670/20 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" задовольнити частково.

4. Стягнути з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" (вул. Рябошапка, 25, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (вул. Фортечна, 4 А, м. Запоріжжя, 69002, ) 10730,04 грн основної заборгованості, 4636,75 грн пені, 2176,05 грн інфляційних втрат, 923,86грн 3% річних, 4607,68 витрат на професійну правничу допомогу та 1403,67грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

5. В решті позову відмовити.

6. Стягнути з Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон" (вул. Рябошапка, 25, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (вул. Фортечна, 4 А, м. Запоріжжя, 69002, ) 3000,00грн витрат на професійну правничу допомогу та 2105,51грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

7. Доручити Господарському суду Сумської області видати відповідні накази на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

8. Матеріали справи №920/670/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді М.Г. Чорногуз

Т.П. Козир