ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2021 року м.Дніпро Справа № 904/2948/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Чередко А.Є., Коваль Л.А.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2020 (суддя Мельниченко І.Ф.)

у справі №904/2948/19

за позовом Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця Різник Світлани Володимирівни, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

відповідача-2: Державної податкової служби України, м. Київ

про стягнення збитків у сумі 27 148,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Різник Світлани Володимирівни та до Державної податкової служби України про солідарне стягнення збитків у сумі 27 148,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем обов`язку реєстрації електронних податкових накладних, за послугами наданими відповідачем позивачу відповідно до договору поставки № 2017/п/УТОП/97 від 03.01.2017, що призвело до позбавлення позивача можливості віднести суму податку на додану вартість до податкового кредиту, у зв`язку із чим останньому завдано збитків у розмірі 27 148,47 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" до Фізичної особи-підприємця Різник Світлани Володимирівни та Державної податкової служби України про солідарне стягнення збитків, що відповідають сумі недоотриманого податкового кредиту відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю позивачем належними та допустимими доказами порушення прав останнього зі сторони відповідача-1. Щодо вимог до відповідача 2 суд послався на неналежний спосіб захисту з яким позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та зазначив, що позивач не позбавлений можливості звернутися до відповідних органів, з заявою про примусове виконання рішення, яким зобов`язано Державну податкову службу України здійснити реєстрацію спірних податкових накладних.

Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2020 стягнуто з Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Фізичної особи-підприємця Різник Світлани Володимирівни 4 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із зазначеними рішеннями, Акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" подано апеляційну скаргу, згідно якої останній просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" до Фізичної особи-підприємця Різник Світлани Володимирівни та до Державної податкової служби України. Окрім того апелянт просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2020 та прийняти нове, про відмову в задоволені заяви Фізичної особи-підприємця Різник Світлани Володимирівни про стягнення з Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що реєстрація податкових накладних була зупинена податковим органом на підставі п.201.16 ст. 201 Податкового кодексу України, що відповідає вимогам пп.1.6 п. 1 «Критеріїв ризиковості платника податку» та запропоновано постачальнику надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Станом на день подання позову спірні податкові накладні на загальну суму 162 890,82 грн. (в т.ч. ПДВ 27 148,47 грн.) не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Внаслідок бездіяльності відповідачів позивач позбавлений права на податковий кредит в сумі 27 148,47 грн. Під час розгляду справи частину спірних податкових накладних на суму 11 094,31 грн. було зареєстровано. Відповідно право позивача на віднесення суми ПДВ в розмірі 16 054,16 грн. так і не було поновлено, чим завдано збитків АТ «ПІВДГЗК».

Щодо витрат на правничу допомогу апелянт зазначає, що не погоджується з додатковим рішенням господарського суду, яким було стягнуто з останнього на користь відповідача 1 витрати у розмірі 4 000,00 грн., оскільки така сума є недоведеною та неспівмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами. Наданий відповідачем 1 акт виконаних робіт не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такий розмір має бути доведеним.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2020 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи.

Фізичною особою підприємцем Різник С.В. подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого остання посилається на своєчасне оформлення та подання податкових накладних для реєстрації. В подальшому, у зв`язку із зупиненням податковим органом реєстрації податкових накладних, відповідач скористався своїм правом та подав письмові пояснення та документи, необхідні для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних. При цьому щодо частини податкових накладних податковим органом було прийнято рішення про їх реєстрацію, щодо іншої частини, то 18.12.2019 Дніпропетровським окружним адміністративним судом було винесено рішення по справі №160/9670/19, яким суд зобов`язав Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові накладні, виписані фізичною особою-підприємцем Різник С.В. датою фактичного відправлення таких накладних. Зазначене рішення набрало законної сили 04.03.2020. Судом було встановлено, що податкові накладні №29, 9, 22, 39 реєстрація яких була зупинена, надіслані для реєстрації ЄРПН без порушення вимог чинного законодавства. Таким чином позивачем не доведено безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача 1 та втратою останнім можливості отримання податкового кредиту на суму ПДВ по розрахунках згідно договору поставки. Щодо витрат на правничу допомогу відповідач 1 зазначає, що позивачем не надано доказів, у тому числі розрахунків, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або неналежність послуг адвоката по справі. На підтвердження понесених витрат відповідачем 1 надано відповідні докази, договір про надання правничої допомоги від 07.08.2019, акти на загальну суму 4 000,00 грн., платіжне доручення про сплату такої суми, а також свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №3877 від 14.09.2018. Отже саме позивачем не доведено неспівмірність понесених відповідачем 1 витрат на правничу допомогу.

Державною податковою службою України подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого остання не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає рішення суду правомірним та зазначає, що ДПС України не є учасником господарських правовідносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, які виникли між сторонами на підставі договору поставки, а тому у даному випадку відсутні підстави для застосування ст. 224 ГК України щодо стягнення збитків з відповідача 2. Окрім того вважає, що невиконання рішення суду не може ототожнюватися із завданою позивачу майновою шкодою. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 у справі №160/9670/19, яке набрало законної сили 04.03.2020, зобов`язано ДПС України здійснити реєстрацію спірних податкових накладних. На виконання вказаного судового рішення ДПС України до ЄРПН внесено відомості стосовно реєстрації податкових накладних ФОП Різник №29 від 12.10.2018, №39 від 22.10.2018, №22 від 12.11.2018, №9 від 03.12.2018, про що платника податку повідомлено листом №17330/6/99-00-08-04-01-06 від 27.05.2020. Таким чином ДПС України забезпечено виконання рішення суду у повній відповідності до норм чинного законодавства шляхом занесення до системи інформації про судове рішення. Окрім того відповідач 2 посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 13.11.2019 у справі 922/2488/18 в якій зазначено, що до правовідносини з приводу виконання судових рішень в адміністративних справах не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Також відповідач 2 вказує, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податкові накладні, отримані з ЄРПН є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування суми податку, що відносяться до податкового кредиту. Разом з тим у разі, якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість, то таке право зберігається за ним протягом 1 095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Апелянтом подано відповіді на відзиви на апеляційну скаргу подані відповідачами у справі (02.02.2021 та 04.02.2021), згідно яких останній зазначає, що відсутність факту реєстрації платником податку-продавцем товарів/послуг податкових накладних в ЄРПН та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. Саме на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлене обґрунтоване сподівання контрагента на те, що зобов`язання буде виконано. Бездіяльність відповідача виражається у невиконанні вимог податкового органу щодо надання пояснень та копій документів, не доведенні в адміністративному та/або в судовому порядку реальності здійснення господарських операцій та законності підстав щодо реєстрації податкових накладних, а також в неоскарженні в судовому порядку рішень податкового органу про зупинення реєстрації податкових накладних. Окрім того позивач зазначає, що Державна податкова служба України внаслідок своєї бездіяльності та невжиття необхідних заходів щодо запобіганням збитків у господарський сфері інших учасників господарських відносин фактично унеможливила віднесення АТ «ПІВДГЗК» спірної суми до податкового кредиту, чим завдано останньому збитків на суму 16 054,16 грн. При цьому позивач не є стороною виконавчого провадження та позбавлений можливості вплинути на процес виконання рішення. В свою чергу відповідач 1 не вживає жодних дій, право на вчинення яких йому надано як стягувачу ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 03.01.2017 між Публічним акціонерним товариством "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (Покупець) та Фізичною особою-підприємцем Різник Світланою Володимирівною (Постачальник) було укладено договір поставки № 2017/п/УТОП/97, за умовами пункту 1.1 якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцю товар згідно зі Специфікаціями за цінами, які є простими, справедливими та ринковими, а Покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість на умовах передбачених Договором.

Оплата вартості товару проводиться покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника на підставі рахунків-фактур на умовах та в строки, що зазначені в Додатках-Специфікаціях до Договору (п.5.2 Договору).

Згідно Специфікацій до Договору загальні умови оплати протягом 30 календарних днів із моменту поставки, після надання постачальником рахунків-фактур і податкових накладних за фактично поставлений товар.

В пункті 6.1 Договору сторони погодили, що Постачальник надає Покупцю на поставлений товар, наступні документи:

- рахунки-фактури на товар;

- сертифікат якості;

- податкову накладну, складену в електронному форматі з дотриманням умов відносно реєстрації в порядку визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої особи, та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних. У випадку передплати, податкові накладні надаються в 3-х денний строк з моменту здійснення передплати;

- копія витягу з реєстрації платника податку на добавлену вартість/копія свідоцтва про реєстрацію платника єдиного податку;

- видаткові накладні.

Згідно п.6.3 Договору зобов`язання постачальника за поставкою товару вважаються виконаними після надання постачальником документів, зазначених в п.6.1 Договору.

На виконання умов Договору Постачальником було передано у власність Покупцю товар на загальну суму 162 890,82 грн., про що в матеріали справи надано видаткові накладні підписані сторонами у справі №511 від 01.08.2018, №629 від 12.10.2018, №641 від 22.10.2018, №666 від 12.11.2018, №697 від 03.12.2018, №667 від 03.12.2018, №704 від 03.12.2018, №707 від 03.12.2018.

22.03.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування збитків у розмірі 27 148,47 грн., згідно якої останній посилався пп.8.6.1 п.8.6. Договору, яким передбачено, що постачальник зобов`язаний відшкодувати збитки в частині не визнаного ПДВ у зв`язку з порушенням порядку виписки (реєстрації) податкової накладної, в разі, якщо це призвело до позбавлення покупця права на податковий кредит. У зв`язку з тим, що на час звернення з претензією, податкові накладні не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних позивач вимагав розглянути претензію та в добровільному порядку перерахувати ПАТ «ПІВДГЗК» суму збитків у розмірі 27 148,47 грн.

Дана претензія залишена відповідачем без відповіді.

Звертаючись з позовною заявою позивач вказує на невиконання відповідачем зобов`язань щодо реєстрації податкових накладних №№ 1, 29, 39, 22, 1, 4, 9, 10, оскільки їх реєстрація була зупинена податковим органом на підставі пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України.

У зв`язку з невиконанням відповідачем 1 вимог податкового органу щодо надання пояснень та/або копій документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію вказаних податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та не оскарженням в судовому порядку рішень податкового органу про зупинення реєстрації та/або відмову у реєстрації податкової накладної, податкові накладні № 1 від 01.08.2020 на суму 35 717,46 грн., №29 від 12.10.2018 на суму 57 886,80 грн., №39 від 22.10.2018 на суму 13 960,56 грн., №22 від 12.11.2018 на суму 17 997,60 грн., №1 від 03.12.2018 на суму 7 174, 80 грн., №4 від 03.12.2018 на суму 20 160,00 грн., №9 від 03.12.2018 на суму 6 480,00 грн., №10 від 03.12.2018 на суму 3 513,60 грн. не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, через що позивач був позбавлений можливості віднести суму податку на додану вартість до податкового кредиту, що завдало останньому збитків на суму 27 148,47 грн.

Неналежне виконання відповідачем 1 своїх зобов`язань щодо реєстрації податкових накладних і стало причиною звернення позивача з позовною заявою до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог господарський суд зазначив, що позивачем не доведено та не надано належних доказів безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача-1 та втратою позивачем можливості отримання податкового кредиту на суму ПДВ, по розрахунках згідно договору поставки. Окрім того суд вказав, що у разі нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних права позивача підлягають захисту шляхом подання позивачем, разом з податковою декларацією, за відповідний звітний податковий період, заяви зі скаргою на дії відповідача для проведення податковим органом перевірки дотримання вимог податкового законодавства та вжиття заходів щодо усунення виявленого порушення. Проте позивачем не надано доказів звернення із відповідною скаргою на дії відповідача-1 до податкового органу, результати здійснення перевірки відповідача-1 за її результатом, суду не надано.

Також судом було встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2019, яке набрало законної сили 04.03.2020, було зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові накладні, виписані фізичною особою-підприємцем Різник Світланою Володимирівною: № 29 від 12.10.2018 на суму 57886,80 грн., датою фактичного відправлення податкової накладної 17.10.2018; № 39 від 22.10.2018р. на суму 13960,56 грн., датою фактичного відправлення податкової накладної 23.10.2018; № 22 від 12.11.2018 на суму 17997,60 грн., датою фактичного відправлення податкової накладної 30.11.2018; № 9 від 03.12.2018 на суму 6480,00, датою фактичного відправлення податкової накладної 28.12.2018.

Щодо податкових накладних № 1 від 01.08.2018, №1 від 03.12.2018, №10 від 03.12.2018 та №4 від 03.12.2018, відповідачем було подано пояснення та документи, необхідні для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних, на підставі чого податковим органом прийнято рішення про реєстрацію зазначених податкових накладних.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що вимоги Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення збитків є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду з огляду на наступне.

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно зі статтею 16 ЦК України, є відшкодування збитків.

Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків, наявність яких повинен довести позивач, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов`язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Позивачу слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім і невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.

Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. В свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

Правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі Договору поставки № 2017/п/УТОП/97 від 03.01.2017.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що позивач вважає, що відповідач не виконав обов`язку щодо реєстрації електронних податкових накладних, що позбавило можливості позивача отримати податковий кредит на суму ПДВ.

Відповідно до положень пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/ послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 201.7 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно пункту 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246 податкова накладна - це електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно із пунктом 198.2 зазначеної статті датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із пунктами 200.1. - 200.4. ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200.1.3 статті 200.1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200.1.3 статті 200.1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Положеннями статті 201 ПК України, які регулюють відносини, пов`язані з оформленням і легітимацією податкової накладної визначено обов`язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначено правову природу цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлено права й обов`язки учасників податкових відносини, пов`язані зі складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачено наслідки недотримання обов`язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.

Згідно абзаців 10, 14, 17 п. 201.10 статті 201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 ПК України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у випадку подання щодо платника податку скарги про порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування у разі ненадання таким платником податків пояснень та документального підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначається інформація зі скарги.

Отже в разі нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних права позивача підлягають захисту, у тому числі, шляхом подання позивачем, разом з податковою декларацією, за відповідний звітний податковий період, заяви зі скаргою на дії відповідача. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення.

Реєстрацію спірних податкових накладних в ЄРПН, було зупинено на підставі пункту 201.16 статті 201 ПК України.

Пунктом 201.16 статті 201 ПК України передбачено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №117 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних», якою, зокрема, затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 5 Порядка зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

Відповідно до пункту 7 Порядка зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних у разі коли за результатами моніторингу податкова накладна/розрахунок коригування відповідають критеріям ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної / розрахунку коригування, складених платником податку, який має позитивну податкову історію платника податку, реєстрація таких податкової накладної /розрахунку коригування зупиняється.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 у справі № 160/9670/19 за позовом фізичної особи-підприємця Різник Світлани Володимирівни до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних: від 13.08.2019 №1251512/, від 15.08.2019 №1253906/, від 15.08.2019 №1253907/, від 15.08.2019 №1253909/.

Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкові накладні, виписані фізичною особою-підприємцем Різник Світланою Володимирівною: № 29 від 12.10.2018 на суму 57886,80 грн., датою фактичного відправлення податкової накладної 17.10.2018; № 39 від 22.10.2018р. на суму 13960,56 грн., датою фактичного відправлення податкової накладної 23.10.2018; № 22 від 12.11.2018 на суму 17997,60 грн., датою фактичного відправлення податкової накладної 30.11.2018; № 9 від 03.12.2018 на суму 6480,00, датою фактичного відправлення податкової накладної 28.12.2018.

Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №117 від 21 лютого 2018 року передбачено, що податкові накладні/розрахунки коригування, реєстрацію якої в ЄРПН було зупинено реєструється, у день настання однієї із таких подій, зокрема, у разі набрання законної сили рішенням суду про реєстрацію відповідної податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН.

Пунктом 20 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 встановлено, що у разі надходження до ДФС України рішення суду про реєстрацію або скасування реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, яке набрало законної сили, такі податкові накладні та/або розрахунки коригування реєструються після проведення перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого), або їх реєстрація скасовується. При цьому датою реєстрації або скасування реєстрації вважається день, зазначений в такому рішенні, або день набрання законної сили рішенням суду.

В матеріали справи надано лист №17330/6/99-00-08-04-01-06 від 27.05.2020, яким Державна податкова служба України повідомила ФОП Різник про внесення до ЄРПН відомостей стосовно реєстрації податкових накладних №29 від 12.10.2018, №39 від 22.10.2018, №22 від 12.11.2018, №9 від 03.12.2018, про що платника податку повідомлено листом.

Щодо податкових накладних № 1 від 01.08.2018, №1 від 03.12.2018, №10 від 03.12.2018 та №4 від 03.12.2018 відповідачем в матеріали справи надано рішення податкового органу про реєстрацію податкових накладних №1243072/ від 02.08.2019, №1253903/ від 15.08.2019, №1253904/ від 15.08.2019, №1253901/ від 15.08.2019, які були прийняті у зв`язку з наданням відповідачем 1 уточнюючих документів необхідних для здійснення реєстрації вказаних накладних.

Отже в матеріали справи надано докази здійснення відповідачем 2 реєстрації податкових накладних, на які позивач посилається, як на підставу стягнення збитків, обґрунтовуючи неможливість отримати податковий кредит за спірними податковими накладними у зв`язку з відсутністю їх реєстрації.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком господарського суду Дніпропетровської області щодо недоведеності належними та допустимими доказами наявності в діях (бездіяльності) відповідача 1 усіх елементів складу правопорушення за наявності яких можливо було б стверджувати про те, що відповідачем 1 завдано збитків позивачу.

Щодо доводів апеляційної скарги, що позивач позбавлений права на віднесення сум податку до податкового кредиту внаслідок бездіяльності відповідачів колегія зазначає наступне.

Необхідним елементом для стягнення збитків є - доведеність протиправних дій відповідача, а саме доведення факту порушення правил складання та реєстрації у встановлений спосіб податкових накладних. Зазначений факт повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами, якими, зокрема, може бути акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки. Проте позивачем таких доказів суду не надано.

Окрім того колегія зазначає, що позивачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не було подано доказів на підтвердження понесення ним збитків в розмірі суми, яку останній не зміг зарахувати до податкового кредиту за ПДВ, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання з реєстрації податкових накладних на товар у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підстави для нарахування сум податку без отримання податкової накладної перелічені у п.201.10, 201.11. ст. 201 Податкового кодексу України, а тому позивач мав право обрати визначений законом спосіб для захисту порушеного права та запобігти негативним наслідкам своєї господарської діяльності.

Верховний Суд в постанові від 10.05.2018 у справі № 917/799/17 зазначив що порушення відповідачем порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не позбавляє покупця права на включення спірної суми до податкового кредиту, а зумовлює її нарахування необхідністю додання до податкової декларації за звітний податковий період заяви із скаргою на такого постачальника з доданням певного пакету документів.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем було складено та направлено податкові накладні до податкового органу, однак контролюючим органом було прийнято рішення про відмову в їх реєстрації. Відповідачем здійснювалися дії щодо усунення обставин, які стали підставою для зупинення реєстрації податкових накладних, надавалися податковому органу, документи, необхідні для здійснення такої реєстрації, а також оскаржувалися в судовому порядку рішення податкового органу про зупинення реєстрації накладних. Тому посилання позивача на бездіяльність відповідача 1 судом відхиляються, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справи.

Щодо доводів апеляційної скарги, що внаслідок неправомірних дій ДПС України позбавили позивача права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та скористатись останньому правом на зменшення податкового зобов`язання колегія зазначає, що враховуючи вищевикладені обставини та наданні в матеріали справи докази реєстрації спірних податкових накладних у апелянта зберігається можливість скористатись податковим кредитом у відповідності до норм податкового законодавства, а тому позивачем не підтверджено належними та допустимим доказами, що дії/бездіяльність відповідачів 1 та 2 призвели до втрати позивачем права на податковий кредит.

У частині третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як передбачено ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

Враховуючи встановлені вище обставини, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі, вважає їх необґрунтованими, з огляду на що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення господарського суду у даній справі відсутні.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розгляду справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідачем 1 своєчасно було зроблено заяву, згідно якої останній заявив, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду ним додатково будуть подані докази на підтвердження понесення витрат на послуги з правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповідачем-1 було надано договір про надання правничої допомоги від 07.08.2019 , акт № ОУ-0000021 від 12.08.2019 на суму 3 000,00 грн., акт № ОУ-0000033 від 26.11.2020 на суму 1 000,00 грн., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (серія ДП № 3877 від 14.09.2018), а також платіжне доручення № 004 від 12.08.2019 на суму 4 000,00 грн.

Частинами першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Господарський суд, після аналізу кожної складової наданих адвокатом послуг, що наведені в актах наданих послуг, встановив, що обсяг наданих адвокатом послуг підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (участю у судових засіданнях) та дійшов висновку, що вартість наданих послуг є адекватною, справедливою та співмірною.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду та зазначає, що заперечуючи проти розміру витрат на професійну-правничу допомогу позивачем не зазначено у чому саме полягає неспівмірність таких витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, не надано відповідних доказів на підтвердження таких обставин.

Щодо доводів апеляційної скарги, що розмір витрат на послуги адвоката є недоведеним, оскільки в тексті клопотання відповідачем 1 зазначена сума у розмірі 1 000,00 грн., а в прохальній частині зазначена сума 4 000,00 грн. колегія звертає увагу, що договором про надання правничої допомоги від 07.08.2019. укладеним між ФОП Різник та Адвокатським бюро «Олега Попкова» в п.4.1 Договору сторони погодили, що вартість винагороди (гонорар) адвоката складає 3 000,00 грн. за складання документів правового характеру (підготування відзиву на позов та клопотання щодо проведення судового засідання) та 1 000,00 грн. за представництво в суді.

В матеріали справи надано підписані сторонами договору акт № ОУ-0000021 від 12.08.2019 на суму 3 000,00 грн. (складання відзиву та позов та клопотання) та акт № ОУ-0000033 від 26.11.2020 на суму 1 000,00 грн. (представництво в суді).

Згідно платіжного доручення № 004 від 12.08.2019 відповідачем 1 сплачено витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Отже заявлена відповідачем 1 сума витрат на послуги адвоката не перевищує розмір вартості відповідних послуг погоджених сторонами в договорі, є обґрунтованою та доведеною належними та допустимим доказами.

Враховуючи, що господарським судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду погоджується з висновком господарського суду по покладення на позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. та не вбачає підстав для скасування додаткового рішення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2020 у справі №904/2948/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2020 та додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2020 у справі №904/2948/19 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є.Чередко

Суддя Л.А. Коваль