РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

01.04.2021Справа № 910/7183/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Коваленко М.О., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Карпати» (вул. Міжгірська, буд. 8в, м. Перемишляни, Перемишлянський район, Львівська область,81200) до 1 окремого відділу капітального будівництва Державної прикордонної служби України (вул. Ялтинська,буд.11, м. Київ, 02099), Адміністрації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, буд. 26, м. Київ,01034) про визнання правочину частково недійсним,

Представники сторін:
від позивача: Іорданов К.І.,

від відповідача-1: Устюгов А.Ю., Кучер О.О.,

від відповідача-2: Бєляєв В.М.

В С Т А Н О В И В:

25.05.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Карпати» з вимогами до 1 окремого відділу капітального будівництва Державної прикордонної служби України про визнання правочину частково недійсним.

Підставами позовних вимог позивач зазначає передчасність укладення Попередніх актів розподілу квартир та об`єктів соціальної інфраструктури без необхідного обсягу право- та дієздатності сторін та врахування змін в проектній документації, які внесені в процесі виконання будівельних робіт, що впливає на розподіл прибутку між сторонами Договору про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007 №312-07/40.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2020 у даній справі суд постановив позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальність Будівельна компанія Карпати до 1 окремого відділу капітального будівництва Державної прикордонної служби України про визнання правочину частково недійсним залишити без руху; надано заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

01.06.2020 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 27.05.2020 позивачем додано докази плати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 01.07.2020; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

22.06.2020 позивач подав до суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

30.06.2020 Адміністрація Державної прикордонної служби України подала до суду пояснення, в яких просила відмовити в задоволенні позову, зазначаючи, що попередні акти розподілу квартир підписувались за відповідними складовими об`єкта, які вводились в експлуатацію, що здійснено на виконання п.п.6.1.14 та 6.2.11 договору про спільну діяльність від 14.02.2007 №312-07/40. Якщо дані акти сторонами підписані, то вони досягли згоди з усіх аспектів згоди. Протокол попереднього розподілу площ на об`єкті буде підписуватись по завершенню будівництва з метою вирівнювання відсоткового розподілу житлових площ приміщень (квартир).

Також 30.06.2020 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до схеми генерального плану, затвердженого головою Державної прикордонної служби України 18.07.2017, передбачено будівництво 5 житлових будинків, навчального, спортивного корпусу з апартаментами та даховою котельнею. На будинки №1 і №2, які введені в експлуатацію, на підставі актів готовності об`єктів до експлуатації, отримано сертифікати, які засвідчують відповідність закінченого будівництвом об`єктів. У зв`язку з завершенням будівництва та введенням в експлуатацію об`єкту: «Будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом на вул.. О. Степанівни, 8 для військовослужбовців та будівництво навчального закладу 1-2-го рівня акредитації зі знесенням існуючих на ділянці нежитлових будівель у м. Львові» : 1 черга: багатоквартирний житловий будинок (секція 1-2-3-4) з вбудованими нежитловими приміщеннями (№1 на генплані), 2 черга: багатоквартирний житловий будинок (секція 1-2-3-4) з вбудованими нежитловими приміщеннями та критим пасажем (№2 на генплані),сторони підписали остаточні акти розподілу загальної площі житла у вказаних будинках, відповідно до яких військовослужбовці Державної прикордонної служби України та члени їх сімей вже отримали житло. Враховуючи, що на кожний об`єкт було розроблено окремий проект, неможливо визнати комплекс забудови єдиним об`єктом, оскільки не було розроблено єдиного проектного рішення, проектної документації, не існує єдиного експертного звіту та дозволу на всю земельну ділянку по вул.. О. Степанівни, 8 у м. Львові.

Підготовче судове засідання 01.07.2020 у даній справі відкладалося на 22.07.2020.

16.07.2020 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що договором про спільну діяльність передбачено здійснення розподілу площ після введення в експлуатацію об`єкту (всього комплексу будівель). При цьому відповідачем не заперечується той факт, що дія договору про спільну діяльність триває, як триває і будівництво об`єкту. На сьогоднішній день будівництво об`єкта не завершено, об`єкт не прийнятий а експлуатацію, а, отже, результат спільної діяльності наразі не створено. Таким чином, твердження відповідача про те, що будівництво кожного житлового будинку комплексу здійснюється окремими об`єктами не відповідає дійсним обставинам справи. Договором про спільну діяльність не передбачено здійснення розподілу об`єкту за окремими будівлями.

Підготовче судове засідання 22.07.2020 у даній справі відкладено на 26.08.2020.

03.08.2020 позивач подав до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Підготовче судове засідання 26.08.2020 у даній справі відкладено на 09.09.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у даній справі судом постановлено справу №910/7183/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Карпати до 1 окремого відділу капітального будівництва Державної прикордонної служби України (третя особа - Адміністрація державної прикордонної служби України) про визнання правочину частково недійсним передати на розгляд до Господарського суду Львівської області.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 у даній справі суд постановив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Карпати залишити без задоволення; ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі №910/7183/20 залишено без змін; справу №910/7183/20 направлено Господарському суду Львівської області.

Супровідним листом від 23.11.2020 вих. №09.1-14/1002/20 (зареєстровано в системі електронного документообігу Господарського суду Львівської області (КП ДСС) 03.12.2020 за вх.№3340) Північним апеляційним господарським судом надіслано справу №914/7183/20 до Господарського суду Львівської області.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.12.2020 у даній справі суд постановив прийняти справу №910/7183/20 до розгляду; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 29.12.2020; визнано явку повноважних представників Учасників справи в судове засідання обов`язковою; викликано в судове засідання повноважних представників учасників справи.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 18.12.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Карпати» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 у справі № 910/7183/20.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.12.2020 у справі № 910/7183/20 залучено в якості співвідповідача Адміністрацію Державної прикордонної служби України, а справу № 910/7183/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Карпати» до 1 окремого відділу капітального будівництва Державної прикордонної служби України, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання правочину частково недійсним передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.

19.01.2021 справа № 910/7183/20 надійшла до Господарського суду міста Києва та передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 прийнято справу №910/7183/20 до свого провадження, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 11.02.2021.

У судовому засіданні 11.02.2021 оголошено перерву на 18.02.2021.

15.02.2021 Адміністрація Державної прикордонної служби України подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач належним чином виконує свої зобов`язання за договором та не допускає його порушень, у тому числі і істотних, а також під час виконання сторонами договору не мали місце істотні зміни обставин, тому відсутні правові підстави для зміни умов договору за рішенням суду. Додаткові угоди є невід`ємною частиною договору і укладенням цих додаткових угод сторони погодили порядок розподілу загальної площі приміщень (житла) саме актами та після введення в експлуатацію будинків, зазначених в додаткових угодах та актах розподілу загальної площі житла у відповідних будинках.

15.02.2021 відповідач-1 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського Суду міста Києва від 18.02.2021 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи. Закрито підготовче провадження у справі № 910/7183/20 та призначено справу до розгляду по суті на 04.03.2021.

01.03.2021 позивач подав до суду письмові пояснення.

03.03.2021 відповідач-1 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О. розгляд справи 04.03.2021 не відбувся. Судове засідання призначено на 18.03.2021.

15.03.2021 відповідач-1 поданим до суду письмовим клопотанням просив: витребувати у ТОВ «БК «Карпати» інформацію та підтверджуючі документи про наявність або відсутність факту погодження проекту додаткової угоди про продовження строку дії договору від 24.12.2007 №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві; витребувати у ТОВ «БК «Карпати» завірену належним чином копію рішення загальних зборів ТОВ «БК «Карпати» про надання згоди на вчинення зазначеного правочину укладання із 1 ОВКБ ДПСУ додаткової угоди про продовження строку дії договору від 24.12.2007 №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві.

18.03.2021 відповідач подав до суду письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, суд залишив клопотання відповідача-1 про витребування доказів без розгляду, оголошено перерву до 01.04.2021.

24.03.2021 позивач подав до суду письмові пояснення.

У судове засідання 01.04.2021 представники сторін прибули, надали свої пояснення.

В судовому засіданні 01.04.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

24.12.2007 між Департаментом забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України, правонаступником якого є 1 окремий відділ капітального будівництва Державної прикордонної служби України (сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Карпати» (сторона 2) укладено Договір №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві, предметом якого є спільна діяльність сторін з метою досягнення соціального ефекту: будівництва на земельній ділянці об`єкту (багатофункціонального комплексу житлових будинків з об`єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торгівельного та адміністративного призначення, остаточна площа якого визначається згідно з проектно-кошторисною документацією), у тому числі житла для військовослужбовців та членів їх сімей,та подальшого розподілу результатів спільної діяльності відповідно до умов договору.

У розділі 1 Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007 зазначено, що спільна діяльність це діяльність сторін для досягнення певної мети: будівництва об`єкту, у тому числі житла для військовослужбовців та членів їх сімей з об`єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торгівельного, готельного та адміністративного призначення, будівництво яких заплановано сторонами на земельній ділянці військової частини №2144, загальною площею 5,0 га, розташованої за адресою: м. Львів, вул. Олени Степанівни, 8, яка передбачає розподіл результатів та ризиків цієї діяльності і регулюються цим договором та нормативно-правовими актами України; земельна ділянка земельна ділянка, загальною площею 5,0 га, військової частини №2144, розташована за адресою: м. Львів, вул. Олени Степанівни, 8, яка на момент укладення цього договору надана у постійне користування стороні 1 в межах згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, що є невід`ємною частиною договору; об`єкт (результат спільної діяльності) це багатофункціональний комплекс житлових будинків з об`єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торгівельного та адміністративного призначення, остаточна площа якого визначається згідно з проектно-кошторисною документацією, який запланований сторонами до будівництва на земельній ділянці.

Відповіднодо п. 2.2 Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007 спільна діяльність здійснюється сторонами без об`єднання вкладів учасників.

Згідно з п. 3.1 Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007 з метою реалізації мети спільної діяльності сторони здійснюють вклади у спільну діяльність у вигляді грошових коштів, нерухомого майна, інших матеріальних і нематеріальних активів.

Відповідно до п. 3.2 Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007 сторони спільної діяльності здійснюють свої вклади у наступний спосіб:

- вклад сторони1 на цілі спільної діяльності буде здійснений шляхом внесення права користування земельною ділянкою, у тому числі будівництва на ній об`єкту (після відповідної зміни її цільового призначення). Вартість, порядок та строки внесення вкладу будуть встановлені сторонами після отримання стороною 1 державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, згідно якого користувачем земельної ділянки є сторона 1, та зміни її цільового призначення у встановленому законодавством порядку. Вклад сторони 1 на цілі спільної діяльності може здійснюватися також шляхом здійснення технічного нагляду та прийняття будівель в експлуатацію;

- вклад сторони 2 на цілі спільної діяльності буде здійснений фінансовими, майновими ресурсами у вигляді нерухомого та рухомого майна, майнових прав, цінних паперів, майнових зобов`язань (грошових та зобов`язань, що випливають з укладених угод), прав інтелектуальної власності, матеріальних, виробничих ресурсів, професійних та інших знань, навичок та вмінь, а також використання ділової репутації та ділових зв`язків, в порядку і на умовах, передбачених договором. Вклад сторони 2 визначений сторонами як 100% фінансування будівництва і попередньо оцінений у 194400000,00 грн. Вклад сторони 2 на цілі спільної діяльності оцінений сторонами у розмірі 81% від загальної площі житла у збудованому об`єкті та 100% площ приміщень соціально-побутового, торгового та адміністративного призначення об`єкту.

Відповідно до п. 5.1 Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007 після введення об`єкту в експлуатацію сторона 1 отримує житло (квартири), загальна площа яких становить 19% загальної площі квартир об`єкту; сторона 2 отримує квартири, загальна площа яких становить 81% від загальної площі квартир об`єкту, 100% нежитлових приміщень соціально-побутового, торгівельного та адміністративного призначення об`єкту, які необхідні для його обслуговування.

У п. 5.2 Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007 сторонам погоджено, що розподіл об`єкту після будівництва здійснюється відповідно до вимог п. 5.1 договору після здачі об`єкту в експлуатацію протягом 10-ти днів.

Згідно з п. 5.3 Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007 протягом строку дії договору, до введення об`єкту в експлуатацію, сторони шляхом підписання відповідного протоколу визначають перелік квартир і приміщень згідно з п. 5.1 договору, що будуть розподілені між сторонами за результатами будівництва об`єкту. Остаточні показники кількості квартир та загальної житлової площі об`єкту буде визначено на підставі довідки бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 7.1 Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007 договір діє з дня його підписання до 31.12.2020.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007, якими вносились зміни та доповнення до умов вказаного договору.

Зокрема, 23.05.2016 між сторонами укладено Додаткову угоду №7/312-07/40, відповідно до якої на виконання п. 2.1 Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007 сторони на підставі скоригованого робочого проекту розпочинають будівництво IV черги об`єкту 158-квартирного 9-10 поверхового 2-х секційного житлового будинку №4; прогнозований строк завершення будівництва 11.02.2018.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №7/312-07/40 від 23.05.2016 сторона 2 протягом строку дії договору погоджує із стороною 1 перелік квартир шляхом підписання попереднього та кінцевого актів розподілу площі житла (квартир).

У п. 3 Додаткової угоди №7/312-07/40 від 23.05.2016 зазначено, що після завершення будівництва об`єкту (черги) сторонами на підставі обмірів БТІ проводиться остаточний розподіл часток сторін (квартир, нежитлових приміщень), що оформлюється Остаточним актом розподілу площі житла (квартир), який у подальшому є підставою для оформлення таких квартир, нежитлових та допоміжних приміщень у власність сторін, як первісних набувачів. До акту включаються усі квартири, офісні та інші приміщення, а також окремі споруди, тощо, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди №7/312-07/40 від 23.05.2016 сторони погоджують Попередній акт розподілу загальної площі житла (квартир), який додається до цієї додаткової угоди.

Попереднім актом розподілу (Додаток №1 до Додаткової угоди №7/312-07/40 від 23.05.2016) сторони погодили попередній розподіл кількості та загальної площі квартир, що передбачається здійснити.

27.12.2016 між сторонами укладено Додаткову угоду №11/312-07/40, відповідно до якої на виконання п. 2.1 Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007 сторони на підставі скоригованого робочого проекту розпочинають будівництво I черги об`єкту (багатоквартирний житловий будинок (секції 1-2-3-4) з вбудованими нежитловими приміщеннями (№1 на генплані) 168-квартирний 6-10 поверховий 4-х секційний житловий будинок №1.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №11/312-07/40 від 27.12.2016 сторона 2 протягом строку дії договору погоджує із стороною 1 перелік квартир шляхом підписання попереднього та кінцевого актів розподілу площі житла (квартир).

У п. 3 Додаткової угоди №11/312-07/40 від 27.12.2016 зазначено, що після завершення будівництва об`єкту (черги) сторонами на підставі обмірів БТІ проводиться остаточний розподіл часток сторін (квартир, нежитлових приміщень), що оформлюється Остаточним актом розподілу площі житла (квартир), який у подальшому є підставою для оформлення таких квартир, нежитлових та допоміжних приміщень у власність сторін, як первісних набувачів. До акту включаються усі квартири, офісні та інші приміщення, а також окремі споруди, тощо, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди №11/312-07/40 від 27.12.2016 сторони погоджують Попередній акт розподілу загальної площі житла (квартир), який додається до цієї додаткової угоди.

Попереднім актом розподілу (Додаток №1 до Додаткової угоди №11/312-07/40 від 27.12.2016) сторони погодили попередній розподіл кількості та загальної площі квартир, що передбачається здійснити.

28.03.2018 між сторонами укладено Додаткову угоду №14/312-07/40, в якій зазначено, що за рахунок перепланування окремих приміщень громадського призначення та приміщень загального користування у 168-квартирному будинку №1 на вул. Олени Степанівни, 8 у м. Львові (1 черга будівництва) кількість квартир збільшилась до 173.

У п. 3 Додаткової угоди №14/312-07/40 від 28.03.2018 зазначено, що керуючись п. 3 Додаткової угоди №11/312-07/40 від 27.12.2016 та на підставі обмірів БТІ сторони провели остаточний розподіл часток (квартир, нежитлових приміщень) і погодили розподіл житла, про що склали Остаточний акт розподілу приміщень.

Остаточним актом розподілу (Додаток №1 до Додаткової угоди №14/312-07/40 від 28.03.2018) сторони погодили остаточний розподіл кількості та загальної площі квартир, що передбачається здійснити.

14.06.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду №20/312-07/40, в якій зазначено, що за рахунок перепланування окремих приміщень громадського призначення та приміщень загального користування у 163-квартирному будинку №2 на вул. Олени Степанівни, 8 у м. Львові (2 черга будівництва) кількість квартир збільшилась до 168.

У п. 3 Додаткової угоди №20/312-07/40 від 14.06.2019 зазначено, що керуючись п. 3 Додаткової угоди №11/312-07/40 від 27.12.2016 та на підставі обмірів БТІ сторони провели остаточний розподіл часток (квартир, нежитлових приміщень) і погодили розподіл житла, про що склали Остаточний акт розподілу приміщень.

Остаточним актом розподілу (Додаток №1 до Додаткової угоди №20/312-07/40 від 14.06.2019) сторони погодили остаточний розподіл кількості та загальної площі квартир, що передбачається здійснити.

14.06.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду №21/312-07/40, відповідно до якої керуючись п. 5.3 договору сторони погодили Попередній акт розподілу квартир та об`єктів соціальної інфраструктури з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торгівельного і адміністративного призначення по будинках №№3, 4, 5 на генплані.

Попереднім актом розподілу (Додаток №1 до Додаткової угоди №21/312-07/40 від 14.06.2019) сторони погодили попередній розподіл кількості та загальної площі квартир, що передбачається здійснити.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що, як вбачається з п. 5.3 Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007, між сторонами підписується саме Протокол розподілу, тоді як між сторонами були складені Акти розподілу, процедура та порядок підписання яких договором взагалі не передбачені.

При цьому, наголошуючи на тому, що умовами Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007 не передбачено підписання Актів розподілу, позивач також вказує на те, що розподіляти річ (об`єкт нерухомості), яка визначена родовими ознаками, до створення такого об`єкту неможливо (тобто до дати фактичного завершення будівництва).

Крім того, за твердженням позивача попередні акти розподілу були підписані без врахування подальших змін в проектній документації та наразі не відповідають фактичним показникам будівництва, а їх застосування може привести до порушення сторонами відсоткового співвідношення, встановленого п. 5.1 Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007.

За таких обставин, на думку позивача, до завершення будівельних робіт на об`єкті у сторін відсутні права та підстави здійснювати розподіл площ, а отже і відсутні підстави укладати попередні Акти розподілу квартир та об`єктів соціальної інфраструктури, що свідчить про те, що вказані попередні та остаточні акти розподілу укладено передчасно, за відсутності необхідної право та дієздатності.

Враховуючи викладені обставини, позивач просить суд:

1) визнати недійсними:

- п. 3 Додаткової угоди №7/312-07/40 від 23.05.2016 до Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007,

- п. 4 Додаткової угоди №11/312-07/40 від 27.12.2016 до Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007,

- п. 1 Додаткової угоди №21/312-07/40 від 14.06.2019 до Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007,

- п. 3 Додаткової угоди №14/312-07/40 від 28.03.2018 до Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007,

- п. 3 Додаткової угоди №20/312-07/40 від 14.06.2019 до Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007;

2) визнати остаточні акти розподілу площ такими, що не породжують прав та обов`язків сторін договору:

- Остаточний акт розподілу загальної площі житла (квартир) 168-ми квартирного 6-9 поверхового багатоквартирного житлового будинку (секції 1-2-3-4) з вбудованими нежитловими приміщеннями та критим пасажем (житловий будинок №2 на генплані) 2 черги будівництва на вул. О Степанівни, 8 у м. Львові (Додаток №1 до договору в редакції Додаткової угоди №14/312-07/40 від 28.03.2018),

- Остаточний акт розподілу загальної площі житла (квартир) 168-ми квартирного 6-9 поверхового багатоквартирного житлового будинку (секції 1-2-3-4) з вбудованими нежитловими приміщеннями та критим пасажем (житловий будинок №2 на генплані) 2 черги будівництва на вул. О Степанівни, 8 у м. Львові (Додаток №1 до договору в редакції Додаткової угоди №20/312-07/40 від 14.06.2019);

3) визнати попередні акти розподілу такими, що не породжують прав та обов`язків сторін договору:

- Попередній акт розподілу загальної площі житла (квартир) у 158-квартирному 9-10 поверховому 2-х секційному житловому будинку №4 та об`єктів соціальної інфраструктури з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торгівельного і адміністративного призначення IV черги будівництва по вул. О. Степанівни, 8 у м. Львові (Додаток №1 до договору в редакції Додаткової угоди №7/312-07/40 від 23.05.2016),

- Попередній акт розподілу загальної площі житла (квартир) у 168-квартирному 6-10 поверховому 4-х секційному житловому будинку (№1 на генплані) з вбудовано-прибудованими приміщеннями І черги будівництва по вул. О. Степанівни, 8 у м. Львові (Додаток №1 до договору в редакції Додаткової угоди №11/312-07/40 від 27.12.2016),

- Попередній акт розподілу загальної площі житла (квартир) по будинках №№3, 4, 5 на генплані (Додаток №1 до договору в редакції Додаткової угоди №21/312-07/40 від 14.06.2019).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Приписами ст. 1131 Цивільного кодексу України передбачено, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Згідно ст. 1139 Цивільного кодексу України прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності, розподіляється пропорційно вартості вкладів учасників у спільне майно, якщо інше не встановлено договором простого товариства або іншою домовленістю учасників. Умова про позбавлення або відмову учасника від права на частину прибутку є нікчемною.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив, зокрема, визнати недійсними:

- п. 3 Додаткової угоди №7/312-07/40 від 23.05.2016 до Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007,

- п. 4 Додаткової угоди №11/312-07/40 від 27.12.2016 до Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007,

- п. 1 Додаткової угоди №21/312-07/40 від 14.06.2019 до Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007,

- п. 3 Додаткової угоди №14/312-07/40 від 28.03.2018 до Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007,

- п. 3 Додаткової угоди №20/312-07/40 від 14.06.2019 до Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач послався на те, що договором про спільну діяльність передбачено здійснення розподілу площ після введення в експлуатацію об`єкту (всього комплексу будівель). Відповідачем не заперечується той факт, що дія договору про спільну діяльність триває, як триває і будівництво об`єкту. На сьогоднішній день будівництво об`єкту не завершено, об`єкт не прийнятий в експлуатацію, а, отже, результат спільної діяльності наразі не створено. На думку позивача, до завершення будівельних робіт на об`єкті у сторін відсутні права та підстави здійснювати розподіл площ

Разом з тим відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Положеннями ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Частиною 1 ст. 12 Цивільного кодексу України встановлено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони скористалися принципом свободи договору, не визначали остаточні площі розподіленого майна.

Спірні додаткові угоди підписані повноважними представниками сторін договору. Суд не може прийняти до уваги посилання позивача на порушення сторонами умов договору, оскільки сторони є вільними не тільки у визначенні умов договору, а й у внесенні до нього змін.

Позивачем не наведено норм закону, які порушували б спірні умови додаткових угод.

За таких обставин позовні вимоги в частині визнати недійсними: п. 3 Додаткової угоди №7/312-07/40 від 23.05.2016 до Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007; п. 4 Додаткової угоди №11/312-07/40 від 27.12.2016 до Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007; п. 1 Додаткової угоди №21/312-07/40 від 14.06.2019 до Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007; п. 3 Додаткової угоди №14/312-07/40 від 28.03.2018 до Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007; п. 3 Додаткової угоди №20/312-07/40 від 14.06.2019 до Договору №312-07/40 про спільну діяльність у будівництві від 24.12.2007 є необґрунтованими, у зв`язку із чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Крім того, позивач просив визнати остаточні акти розподілу площ такими, що не породжують прав та обов`язків сторін договору:

- Остаточний акт розподілу загальної площі житла (квартир) 168-ми квартирного 6-9 поверхового багатоквартирного житлового будинку (секції 1-2-3-4) з вбудованими нежитловими приміщеннями та критим пассажем (житловий будинок №2 на генплані) 2 черги будівництва на вул. О Степанівни, 8 у м. Львові (Додаток №1 до договору в редакції Додаткової угоди №14/312-07/40 від 28.03.2018),

- Остаточний акт розподілу загальної площі житла (квартир) 168-ми квартирного 6-9 поверхового багатоквартирного житлового будинку (секції 1-2-3-4) з вбудованими нежитловими приміщеннями та критим пассажем (житловий будинок №2 на генплані) 2 черги будівництва на вул. О Степанівни, 8 у м. Львові (Додаток №1 до договору в редакції Додаткової угоди №20/312-07/40 від 14.06.2019);

- визнати попередні акти розподілу такими, що не породжують прав та обов`язків сторін договору:

- Попередній акт розподілу загальної площі житла (квартир) у 158-квартирному 9-10 поверховому 2-х секційному житловому будинку №4 та об`єктів соціальної інфраструктури з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торгівельного і адміністративного призначення IV черги будівництва по вул. О. Степанівни, 8 у м. Львові (Додаток №1 до договору в редакції Додаткової угоди №7/312-07/40 від 23.05.2016),

- Попередній акт розподілу загальної площі житла (квартир) у 168-квартирному 6-10 поверховому 4-х секційному житловому будинку (№1 на генплані) з вбудовано-прибудованими приміщеннями І черги будівництва по вул. О. Степанівни, 8 у м. Львові (Додаток №1 до договору в редакції Додаткової угоди №11/312-07/40 від 27.12.2016),

- Попередній акт розподілу загальної площі житла (квартир) по будинках №№3, 4, 5 на генплані (Додаток №1 до договору в редакції Додаткової угоди №21/312-07/40 від 14.06.2019).

Згідно зі ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту поновлення порушеного права позивача.

Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині визнання попередніх та остаточних актів розподілу площ такими, що не породжують прав та обов`язків сторін договору, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права. Суд враховує те, що спірні акти не відносяться до кінцевих актів розподілу площ, що передбачені умовами укладеного учасниками судового процесу договору.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають і у позові слід відмовити у повному обсязі.

Судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у позові у повному обсязі (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, 76-79, 86, 123, 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІПерехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 12.04.2021.

Суддя В.О.Демидов