ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2021 року м.Дніпро Справа № 904/6649/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів Білецької Л.М., Мороза В.Ф.,

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду, в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» і Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2021 (суддя Крижний О.М., повне рішення складено 09.02.2021) у справі № 904/6649/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт», смт. Млинів, Млинівського району, Рівненської області

до Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Центросталь», м. Дніпро

про стягнення боргу за договором перевезення вантажу у розмірі 59845,68 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст заяви і ухвали суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Соіт» звернулося до місцевого господарського суду із заявою про відмову від позову у справі № 904/6649/20.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2020 прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» від позову у справі № 904/6649/20.

Закрито провадження у справі № 904/6649/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» до Приватного підприємства "Науково-виробниче підприємство «Центросталь» про стягнення заборгованості у розмірі 59845,68 грн.

Стягнуто з Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» судовий збір у розмірі 1051,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Місцевий господарський суд прийняв відмову позивача від позову та закрив провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на те, що позивач відмовився від позову внаслідок задоволення відповідачем позовних вимог після пред`явлення позову, місцевий господарський суд на підставі частини третьої статті 130 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про наявність підстав для стягнення понесених позивачем у справі судових витрат з відповідача.

Місцевий господарський суд зазначив, що заявлена позивачем до стягнення сума понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн є завищеною, тому з огляду на обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову, нескладність спору та враховуючи баланс інтересів сторін, стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

На підставі частини третьої статті 130 Господарського процесуального кодексу України, місцевий господарський суд залишив без задоволення заяву Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» про стягнення на його користь 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу з Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт».

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Соіт» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2021 у справі № 904/6649/20 в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням місцевим господарським судом обставин справи і порушенням норм процесуального права, внаслідок чого ухвалено неправомірне рішення.

Скаржник зазначає, що місцевий господарський суд не надав належної оцінки об`єму здійсненої адвокатом у процесі надання правничої допомоги позивачу роботи, не з`ясував кількість часу витраченого адвокатом для виконання кожного з виду робіт, як то дослідження матеріалів справи, складання процесуальних документів, дослідження судової практики з даної категорії спорів тощо, у зв`язку з чим безпідставно зменшив заявлену до стягнення суму витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, відповідач не надавав доказів неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, в той час як обов`язок з доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, а судом не конкретизовані складові витрат, які за його висновком не підлягають відшкодуванню, що є обов`язковим з огляду на правову позицію викладену у постановах Верховного Суду.

Також на думку скаржника, місцевий господарський суд, зменшуючи заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу, порушив норми процесуального права, оскільки положення частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України надають суду право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті виключно на підставі мотивованого клопотання іншої сторони у справі, у той час як відповідач не звертався до суду з відповідним клопотанням. Скаржник звертає увагу, що суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу з власної ініціативи.

Приватне підприємство «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2021 у справі № 904/6649/20 в частині стягнення з Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» 1051,00 грн судового збору і витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. Прийняти у відповідній частині оскаржуваної ухвали нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» на користь Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням місцевим господарським судом обставин справи і порушенням норм процесуального права, внаслідок чого ухвалено неправомірне рішення.

Скаржник вважає, що місцевий господарський суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат помилково застосував частину третю статті 130 Господарського процесуального кодексу України і стягнув понесені позивачем судові витрати з відповідача, мотивуючи відмову позивача від своїх вимог їх задоволенням відповідачем після пред`явлення позову, оскільки на час відкриття провадження у справі не настав момент виконання відповідачем зобов`язання з оплати послуг за договором № 11/09-20 від 11.09.2020, що свідчить про безпідставність пред`явлення позову у даній справі, а оплата послуг у сумі 59845,68 грн здійснена відповідачем до того, як останній дізнався про відкриття провадження у справі № 904/6649/20.

Безпідставність пред`явлення позову на думку скаржника полягає у тому, що оскільки він не отримував від позивача належним чином оформлені оригінали документів зазначені у пункті 5.2 договору № 11/09-20 від 11.09.2020, передача яких є передумовою для здійснення оплати отриманих за договором послуг, затримка оплати не є простроченням виконання зобов`язання, у зв`язку з чим позов у даній справі пред`явлено передчасно.

Внаслідок необґрунтованих дій позивача з пред`явлення безпідставного позову, відповідач поніс судові витрати, пов`язані з розглядом справи, що відповідно до частини п`ятої статті 130 Господарського процесуального кодексу України надає йому право на звернення з вимогами про їх компенсацію.

Скаржник зазначає, що він заявив вимоги про компенсацію здійснених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн за рахунок позивача, однак зазначена заява залишена місцевим господарським судом без задоволення, що на думку скаржника є підставою для скасування оскаржуваної ухвали у відповідній частині і прийняття рішення про стягнення на його користь з позивача вартості послуг адвоката.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Приватне підприємство «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» не надало відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Соіт» не надало відзив на апеляційну скаргу Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Центросталь».

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.03.2021 відкрито провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2021 у справі № 904/6649/20 та ухвалено здійснити перегляд оскаржуваної ухвали в частині розгляду заяви позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.03.2021 відкрито провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2021 у справі № 904/6649/20 та ухвалено здійснити перегляд оскаржуваної ухвали в частині розгляду заяви відповідача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.04.2021 апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» і Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2021 у справі № 904/6649/20 об`єднано в одне провадження.

5. Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Соіт» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просило стягнути з Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» заборгованість за договором на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 11/09-20 від 11.09.2020 в розмірі 59845,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору № 11/09-20 від 11.09.2020 на перевезення вантажів автомобільним транспортом в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2020 відкрито провадження у справі № 904/6649/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» до Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» про стягнення 59845,68 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Соіт» 21.12.2020 звернулося до місцевого господарського суду з заявою про відмову від позову у справі № 904/6649/20, у зв`язку з задоволенням позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову, та компенсацію понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15000,00 грн за рахунок Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» (а.с. 39).

Приватне підприємство «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» 59845,68 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 1566 від 10.12.2020 (а.с. 40).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Соіт» 21.12.2020 звернулося до місцевого господарського суду з заявою про стягнення понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн з Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» (а.с. 28-29).

На підтвердження понесених витрат Товариство з обмеженою відповідальністю «Соіт» надало наступні документи: копію договору про надання правової допомоги від 25.11.2020, укладеного з адвокатом Шестерніним Віталієм Дмитровичем; копію додаткової угоди до договору від 25.11.2020; рахунок № 25/11 від 25.11.2020 на суму 15000,00 грн; платіжне доручення № 1885 від 10.12.2020 на суму 15000,00 грн; акт приймання-передачі наданих послуг від 16.12.2020 на суму 15000,00 грн; детальний опис наданих послуг (виконаних робіт) від 16.12.2020.

Приватне підприємство «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» 25.01.2021 звернулося до місцевого господарського суду з заявою про компенсацію понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» (а.с. 60-61).

На підтвердження понесених витрат Приватне підприємство «Науково-виробниче-підприємство «Центросталь» надало наступні документи: копію договору про надання правової допомоги № 048-к віл 14.12.2020, укладеного з адвокатом Беззубкіним Сергієм Михайловичем; акт виконаних робіт № 001 від 30.12.2020 на суму 10000,00 грн; рахунок на оплату наданих послуг № 03/01/21 від 06.01.2021; платіжне доручення № 1603 від 14.01.2021 на суму 10000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2021 прийнято заявлену Товариством з обмеженою відповідальністю «Соіт» відмову від позову і закрито провадження у справі від 904/6649/20.

Стягнуто з Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» судовий збір у розмірі 1051,00 грн і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

6. Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Стосовно апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» апеляційний господарський суд зазначає наступне.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру»).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом витраченим на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині п`ятої статті 129 цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, так і відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись визначеними положеннями частин 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України критеріями, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні на користь якої ухвалено рішення у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Беручи до уваги те, що висновки «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі 922/445/19.

Місцевий господарський суд, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) і часом, витраченим адвокатом на їх виконання, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15000,00 грн, стягнувши з відповідача 2500,00 грн.

Апеляційний господарський суд враховує, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору перевезення щодо оплати послуг з перевезення вантажів.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договору перевезення. У спорах такого характеру, за відсутності особливостей надання послуг з перевезення, відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо факту надання послуг, судова практика є сталою.

Крім того, спірні правовідносини регулюється нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України.

Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Зважаючи на ціну позову 59845,68 грн, апеляційний господарський суд вважає необґрунтованою заявлену до стягнення суму гонорару адвоката 15000,00 грн. Крім того, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив би значну кількість часу. Зокрема до позовної заяви додані копії договору № 11/09-20 від 11.09.2020, заявки № 01Е/11-09 від 11.09.2020, СМR № 771863, акт надання послуг № 427 від 28.09.2020.

Таким чином, для адвоката дана справа є звичайним розрахунковим спором. Адвокат мав дослідити умови договору та вирахувати вартість наданих послуг. Позовна заява не містить розрахунку штрафних санкцій інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання зобов`язань за договором.

Апеляційний господарський суд звертає увагу, що з огляду на ціну позову, пунктом 1 частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу дана справа є малозначною, у зв`язку з чим місцевим господарським судом вирішено провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Таким чином, в силу своїх властивостей дана справа є малозначною та потребує лише наявності базових знань у сфері цивільного та господарського законодавства, а відтак дослідження судової практики у даній категорії спору не є необхідним.

Крім того, розгляд справи по суті не відбувся у зв`язку з відмовою позивача від позову, у зв`язку з чим адвокат не витрачав часу на складання та подання до суду додаткових пояснень та/або уточнень до позову і не приймав участі у судових засіданнях, що мало б вплинути на розмір його гонорару.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, дослідивши надані позивачем докази, акти та детальний опис робіт (наданих послуг), урахувавши характер спору у даній справі, ступінь її складності, фактичну відсутність заперечень з боку відповідача стосовно суми стягнення, ціну позову, керуючись принципами справедливості, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що розмір гонорару, заявлений до стягнення з відповідача, є завищеним та неспівмірним зі складністю цієї справи, а відтак не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд доходить висновку, що місцевий господарський суд правомірно частково задовольнив вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Стосовно апеляційної скарги Приватного підприємства «Науково-виробниче об`єднання «Центросталь» апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, статтею 130 Господарського процесуального кодексу України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.

Відповідно до частини п`ятої статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Для задоволення вимог про компенсацію здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У відзиві на позов Приватне підприємство «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» заперечувало проти його задоволення, зазначало про передчасність звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» з позовом у даній справі, оскільки строк виконання зобов`язань з оплати послуг за Договором на момент його пред`явлення не настав, що свідчить про необґрунтованість дій позивача і є підставою для компенсації здійснених відповідачем судових витрат на підставі частини п`ятої статті 130 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Апеляційний господарський суд зазначає, що відповідач не навів переконливих доводів і доказів необґрунтованості процесуальних дій позивача, а наведені відповідачем аргументи свідчать про заперечення позовних вимог по суті, при цьому саме по собі звернення з позовом до суду не може бути розцінене як необґрунтованість дій позивача, оскільки є його диспозитивним правом.

В межах розгляду справи № 904/6649/20 місцевим господарським судом не встановлено недобросовісність дій позивача в розумінні статті 43 Господарського процесуального кодексу України, а оскаржувана ухвала про закриття провадження у справі не містить висновків про зловживання позивачем процесуальними правами, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Тобто, відповідачем не доведено та не підтверджено доказами те, що дії позивача з пред`явлення позову мали на меті протиправну мету, спрямовану на ущемлення прав та інтересів відповідача.

Посилання відповідача на безпідставність позовних вимог апеляційним господарським судом не приймається до уваги, оскільки розгляд справи по суті не відбувся, у зв`язку з чим питання обґрунтованості позовних вимог місцевим господарським судом не досліджувалося.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд доходить висновку, що заява Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» витрат на правову допомогу внаслідок необґрунтованих дій позивача, не підлягає задоволенню.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржників.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України в разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Центросталь» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2021 у справі № 904/6649/20 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Соіт» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2021 у справі № 904/6649/20 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2021 у справі № 904/6649/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 06.04.2021.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Л.М. Білецька

Суддя В.Ф. Мороз