ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" квітня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/285/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Ісак Д.П.

розглянувши матеріали справи №916/285/21

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14) в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, )

до відповідача Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, )

про стягнення 472 879,79грн.

Представники сторін:

від позивача - Кресюн А.В., довіреність

від відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» про стягнення 472 879,79грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором №26-П-БДФ-20 від 25.02.2020р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.02.2020р. провадження по справі №916/285/21 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

01.03.2021р. за вх. №5726/21 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими, безпідставними в в`язку з чим в задоволенні позову просить суд відмовити повністю.

Крім того відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 95%.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

25 лютого 2020 року між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та Державним підприємством «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» було укладено Договір № 26-П-БДФ-20 про відшкодування витрат Адміністрації.

Відповідно до п.1.1 Договору, Адміністрація забезпечує, а Підприємство на умовах Договору відшкодовує витрати Адміністрації з водопостачання та водовідведення за допомогою мереж та засобів Адміністрації (далі - послуги) та компенсує витрати Адміністрації на утримання мереж. Перелік та вартість послуг визначені в додатку №1 до договору, що є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що здавання Адміністрацією послуг та приймання їх результатів Підприємством оформлюється Актом наданих послуг. Адміністрація щомісячно не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним, складає та підписує Акти наданих послуг у двох примірниках. Акт наданих послуг та рахунок Адміністрація надає Підприємству шляхом вручення під особистий підпис у відповідному журналі, з зазначенням дати отримання та ПІБ представника Підприємства, який отримує такі документи. Адміністрація може надавати Підприємству рахунки для оплати шляхом надсилання на електронну пошту Підприємства за електронною адресою: .

Також п.п 3.4.7 Договору сторони визначили, що Підприємство зобов`язане отримувати Акти наданих послуг в розрахунковому центрі Адміністрації за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська. 81, БДФ ДП «АМПУ», будівля диспетчерської, 2, поверх каб. бухгалтерії.

Відповідно до п. 2.2 Договору, розрахунки за надані послуги здійснюються Підприємством згідно тарифів, зазначених у додатку №1 до Договору, в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Адміністрації щомісячно на підставі Акту наданих послуг, але не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним на підставі виставлених рахунків.

Згідно п. 2.6 Договору, якщо в строк до 15 числа місяця наступного за місяцем, в якому було надано послуги, представник Підприємства не з`являється до розрахункового центру Адміністрації для отримання рахунків та Актів надання послуг або протягом 10 (десяти) календарних днів з дня вручення Адміністрація не отримує підписаний Підприємством Акт наданих послуг або його мотивовану відмову, послуги вважаються прийнятими з дотриманням всіх умов Договору. При цьому Сторони погоджуються, що датою прийняття послуг вважається дата підписання Акту надання послуг Адміністрацією.

Відповідно до п.п. 3.1.6 Договору, Адміністрація має право отримувати за надані послуги Підприємству оплату в розмірах і строки, передбачені Договором.

П.п.3.4.5 Договору передбачено, що Підприємство зобов`язане приймати від Адміністрації результати наданих послуг шляхом підписання Акту наданих послуг, якщо такі послуги відповідають умовам Договору та оплачувати їх в розмірах та в строки, передбачені цим Договором.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що Договір набирає чинності з моменту підписання його повноважними представниками сторін та діє до 31 грудня 2020 року включно. Відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України, сторони встановили, що умови Договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання, а саме з 01 січня 2020 року.

Позивач вказує, що за період дії Договору ним було надано Відповідачу відповідні послуги за Договором, виставлено та надано для оплати рахунки, які Відповідач не сплатив, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 435 580,99 грн. При цьому факт надання послуг підтверджується підписаними сторонами Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), копії яких містяться в матеріалах справи.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що у випадку порушення Договору Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством України.

Відповідно до п. 6.2 Договору, в разі недосягнення згоди в результаті проведених переговорів Сторона, що заявила про існування суперечки або розбіжностей за даною угодою, направляє іншій стороні письмову претензію, відповідь на яку має бути надана заявникові протягом 30 календарних днів з дати її одержання. У випадку, якщо відповідь не представлена в зазначений термін, претензія вважається прийнятою. В разі неможливості вирішення суперечок шляхом переговорів в претензійному порядку, вони підлягають вирішенню в господарському суді.

Позивач вказує, що з метою досудового врегулювання спору, 02 листопада 2020 року за № 893/12-01- 09/Вих/12 ним було направлено Відповідачу відповідну претензію з вимогою сплатити заборгованість за Договором.

24 листопада 2020 року на адресу БДФ ДП «АМПУ» надійшла відповідь на претензію №1283 від 16.11.2020, відповідно до якої Відповідач визнає борг.

В подальшому, 31 грудня 2020 року за № 1018/12-01-09/Вих/12 Позивач повторно направив Відповідачу претензію щодо необхідності термінової сплати тривалої заборгованості за Договором.

15 січня 2021 року на адресу БДФ ДП «АМПУ» надійшла відповідь на претензію №28 від 14.01.2021.

Пртое, як вказує Позивач, Відповідачем вимоги претензії виконані не були.

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що у разу прострочення оплати за отримані послуги, Підприємство сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Приймаючи до уваги порушення відповідачем строків оплати послуг за вищевказаним договором, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача, окрім суми основного боргу пеню в сумі 19 840,74 грн. інфляційні витрати в розмірі 11 406,86грн. та 3% річних в сумі 6 051,20грн..

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" позивачем було наголошено, що відповідачем не було сплачено вартості наданих Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за договором №26-П-БДФ-20 від 25.02.2020 послуг, що і стало підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами з метою захисту порушених прав.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, 25 лютого 2020 року між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та Державним підприємством «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» було укладено Договір № 26-П-БДФ-20 про відшкодування витрат Адміністрації, за умовами якого, Адміністрація забезпечує, а Підприємство на умовах Договору відшкодовує витрати Адміністрації з водопостачання та водовідведення за допомогою мереж та засобів Адміністрації (далі - послуги) та компенсує витрати Адміністрації на утримання мереж. Перелік та вартість послуг визначені в додатку №1 до договору, що є невід`ємною частиною Договору.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем прийняті на себе зобов`язання з надання послуг, передбачених умовами договору №26-П-БДФ-20 від 25.02.2020р. протягом січня 2020р. - грудня 2020р. були виконанні у повному обсязі, що підтверджується підписаними між сторонами по справі актами наданих послуг на загальну суму 435 580,99грн. Проте, відповідачем у порушення зобов`язань, прийнятих на себе за договором №26-П-БДФ-20 від 25.02.2020р. отримані послуги сплачені не були.

З викладених обставин позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» про стягнення суми основного боргу у розмірі 435 580,99 грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості наданих послуг позивачем, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано відповідачу до сплати три відсотки річних у розмірі 6 051,20грн. та інфляційні витрати в сумі 11 406,86грн., які були розраховані позивачем по кожному із рахунків окремо.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунки інфляційних нарахувань, господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійснених позивачем розрахунків. Наведене має наслідком необхідність задоволення заявлених Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» позовних вимог у названій частині шляхом присудження до стягнення на користь позивача інфляційних витрат в сумі 11 406,86грн..

Щодо розрахунку 3% річних суд зазначає про помилковість здійсненного позивачем розрахунку, в зв`язку з чим судом було самостійно за допомогою програми «Ліга Закон» розраховано 3% річних, розмір яких підлягає задоволенню складає 6 037,60грн.

За посиланням на умови п. 4.3 договору №26-П-БДФ-20 від 25.02.2020р., а також приписи чинного законодавства Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» було нараховано відповідачу до сплати пеню у загальному розмірі 19 840,74 грн., яка була розрахована позивачем по кожному із рахунків окремо.

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що у разу прострочення оплати за отримані послуги, Підприємство сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок пені, заявленої до стягнення, господарський суд дійшов висновку про помилковість здійсненного позивачем розрахунку, в зв`язку з чим, судом було самостійно обраховано пеню. Так, здійснивши перерахунок пені за допомогою системи "Ліга Закон", судом встановлено, що загальна сума пені яка підлягає задоволенню становить 19 754,93грн.

Щодо заявленого клопотання відповідача про зменшення пені суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 229 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ст. 617 Цивільного Кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За умовами ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Отже, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру штрафу. Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що наразі у суду відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності або зменшення розміру пені.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, проте враховуючи перерахунок пені та 3% річних, підлягають задоволенню частково.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14) в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ) до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ) - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14) в особі Білгород-Дністровської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Шабська, 81, ) основний борг в сумі 435 580 (чотириста тридцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят)грн. 99коп., пеню в сумі 19 754 (дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят чотири)грн. 93коп., 3% річних в розмірі 6037(шість тисяч тридцять сім)грн. 60коп., інфляційні витрати в розмірі 11 406 (одинадцять тисяч чотириста шість)грн. 86коп. та судовий збір 7 091 (сім тисяч дев`ятсот одна)грн. 71 грн.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 12 квітня 2021 р.

Суддя К.Ф. Погребна