РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.04.2021Справа № 910/21149/20

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАСКОМ»

про стягнення 522 401,36 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» (надалі - АТ «Укрзалізниця») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮАСКОМ» (надалі - ТОВ «ЮАСКОМ») про стягнення 522 401,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем робіт за договором підряду №ПЗ/Е-19798/НЮ від 11.06.2019, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 287 765,42 грн. та штрафу у розмірі 234 635,94 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

05.02.2021 через канцелярію суду від ТОВ «ЮАСКОМ» надійшов відзив на позов відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що договором не передбачено відповідальності за прострочення виконання саме етапів робіт/поставки обладнання, не визначено вартість кожного етапу окремо, а також вказує на пропущення позивачем строку позовної давності стосовно заявлених вимог про стягнення неустойки у розмірі 287 765,42 грн. та штрафу у розмірі 234 635,94 грн..

26.02.2021 до Господарського суду міста Києва від АТ «Укрзалізниця» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач підтримує позов та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також заявляє про поновлення строку позовної давності.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

11.06.2019 між АТ «Укрзалізниця» (замовник) та ТОВ «ЮАСКОМ» (підрядник) був укладений договір підряду №ПЗ/Е-19798/НЮ (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого у відповідності з цим договором підрядник зобов`язується власними матеріалами та обладнанням за завданням замовника виконати роботи: реконструкція ЗРП-10 кВ ТП-4654 та ТП-509 «Південно-Західна залізниця». (Реконструкція ЗРП-10 кВ ТП-509 «Південно-Західна залізниця») відповідно до умов цього договору, кошторису (додаток №1) та календарного плану виконання робіт (Додаток №2).

Розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати замовником по факту виконаних робіт, протягом 20 банківських днів, на підставі акта приймання виконаних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3, підписаних уповноваженими представниками сторін, але не раніше реєстрації податкової накладної. Остаточний розрахунок проводиться після підписання акта введення об`єкта в експлуатацію (п. 4.2 Договору).

Згідно з п. 5.1, 5.2 Договору початок робіт - з дня підписання договору, а завершення робіт та здача їх замовнику до 30.11.2019.

Пунктом 5.6 Договору сторони визначили, що виконані роботи приймаються шляхом оформлення акта форми КБ-2в та довідки форми КБ-3, які підписуються уповноваженими представниками замовника і підрядника, що є підставою для розрахунку.

Календарним планом виконання робіт, який є додатком №2 до Договору, сторони погодили виконання робіт у такі терміни: монтаж фундаментів, рам, сходів, огорожі, блискавкозахисту, кабельних каналів - 12.06.2019-01.09.2019; монтаж модулів на фундаменти - 01.09.2019-05.09.2019; електромонтажні, пусконаладжувальні роботи, перевод силових кабелів - 03.09.2019-10.11.2019.

На виконання умов Договору, відповідачем виконано, а позивачем прийнято роботи на загальну суму 5 114 284,28 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт, довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат та актами вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт.

В свою чергу, позивачем повністю сплачено відповідачу вартість виконаних на підставі Договору робіт, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Спір у справі виник у зв`язку із несвоєчасним, на думку позивача, виконанням відповідачем робіт за Договором, у зв`язку з чим позивач заявляє про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 287 765,42 грн. та штрафу у розмірі 234 635,94 грн., які нараховані за загальний період з 02.09.2019 по 28.12.2019.

Укладений між сторонами Договір є договором підряду, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України та Глави 33 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Матеріалами справи (акти приймання виконаних будівельних робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат та акти вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт) підтверджується виконання відповідачем та прийняття позивачем робіт згідно Договору на загальну суму 5 114 284,28 грн., яка повністю сплачена позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із актів приймання виконаних будівельних робіт та календарного плану виконання робіт, відповідачем допущено порушення строків виконання робіт, а саме: монтаж фундаментів, рам, сходів, огорожі, блискавкозахисту, кабельних каналів, що передбачені етапом робіт «Монтаж контура заземлення, будівельні роботи», були виконані 01.10.2019, 09.12.2019, 27.12.2019 та 28.12.2019, хоча мали бути виконані до 01.09.2019; монтаж модулів на фундаменти, що передбачені етапом робіт «Поставка, модулів РП-10 кВ, РП-0,4 кВ, ТС», були виконані 01.10.2019, 31.10.2019 та 09.12.2019, хоча мали бути виконані до 05.09.2019; електромонтажні, пусконалагоджувальні роботи, перевод силових кабелів, що передбачені етапом робіт «Електромонтажні, пусконалагоджувальні роботи», були виконі 28.12.2019, хоча мали бути виконані до 10.11.2019.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

За таких обставин, суд дійшов висновку про доведеність факту порушення відповідачем строків виконання робіт за Договором.

Оскільки судом встановлений факт прострочення виконання зобов`язання з виконання робіт, то дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому, суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що за порушення з вини виконавця строків виконання робіт, передбачених цим договором, останній сплачує замовнику неустойку в розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно виконаних робіт за кожен день прострочення включаючи день виконання, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Виходячи з того, що сторони умовами договору передбачили застосування у разі порушення строків виконання будівельних робіт неустойки та штрафу, спірні правовідносини є господарськими, а відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України господарські санкції, зокрема, штраф, застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов`язань, не тільки за невиконання грошового зобов`язання, а прострочення передбачених Договором строків виконання робіт тривало понад 30 календарних днів, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими.

Відтак, позивачем правомірно було нараховано неустойку у розмірі 287 765,42 грн. та штраф у розмірі 234 635,94 грн. за прострочення виконання зобов`язання за загальний період з 02.09.2019 по 28.12.2019.

Щодо твердження відповідача про сплив позовної давності стосовно заявлених позивачем вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява направлена до суду засобами поштового зв`язку 30.12.2020, тобто неустойка та штраф нараховані до 30.12.2019 заявлені поза межами позовної давності.

За твердженням позивача, пропуск строку позовної давності був зумовлений введення на території України карантину та пов`язаних з ним обмежень, зокрема, припинення руху транспорту та інші обмеження, що зумовило встановлення режиму вимушеного простою для значної частини працівників регіональної філії «Південно-Західна залізниця», в тому числі й для значної частини юристів, які з 18 березня до середини червня 2020 року перебували в режимі вимушеного простою, що унеможливило вжиття всіх необхідних дій для належного судового захисту порушених прав позивача, у зв`язку з чим позивачем заявлено про поновлення пропущеного строку позовної давності.

Судом враховано, що постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) на всій території України запроваджено карантин з 12.03.2020.

Враховуючи вказану постанову Кабінету Міністрів України, листом Ради суддів України №186/20 від 16.03.2020, судам було рекомендовано встановити особливий режим роботи судів України, зокрема, зменшити кількість судових засідань, що призначаються для розгляду протягом робочого дня. Тобто, судам було рекомендовано не відкладати всі судові засідання, а зменшити їх кількість.

В свою чергу, суд звертає увагу, що з 11.05.2020 в Україні почато перший етап послаблення карантинних обмежень, введених у зв`язку з епідемією коронавірусу, зокрема, дозволено діяльність адвокатів (відповідно до змін внесених постановою Кабінету Міністрів України 04.05.2020 №343).

Більш того, розгляд справи у спрощенному позовному провадженні без виклику (повідомлення) учасників справи і робота підприємств, що здійснюють поштові відправлення, яка не зупинялась в період дії карантинних обмежень, надає можливість в повній мірі та своєчасно захистити свої права та інтереси в суді.

Частина 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначає, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність.

Статтею 7 вказаного Кодексу передбачено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене, суд не вбачає перепон у реалізації позивачем права на подання позову до суду в межах строку позовної давності, у зв`язку з чим підстави для висновку про наявність поважних причин пропуску такого строку відсутні.

Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, сплив, а судом не встановлено обставин, передбачених ст. 268 Цивільного кодексу України або іншими законами та відсутні поважні причини його пропуску, то у задоволенні позову пор стягнення пені та штрафу необхідно відмовити.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий