ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2021 р. Справа№ 910/394/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 25.03.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 про відмову у забезпеченні позову

у справі №910/394/21 (суддя Шкурдова Л.М.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія»

про забезпечення позову

у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія»

до Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуко Тарас Володимирович

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рух справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем від 4 грудня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №5895, яким звернено стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2006 року №06-10/126 у розмірі 13171,83 Євро (на день вчинення цього напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 34,40, становить 453110,95 грн таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2021 відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія», справу призначено до розгляду.

26.01.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем від 4 грудня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №5895, яким звернено стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2006 року №06-10/126 у розмірі 13171,83 Євро (на день вчинення цього напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 34,40, становить 453110,95 грн).

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем на підставі належних, достатніх, достовірних та вірогідних доказів у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України не доведено існування фактичних обставин, які б безумовно свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або унеможливить виконання судового рішення у справі; порушить або істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не подано жодних доказів, що підтверджують його доводи про ухилення відповідача від виконання судового рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» 05.02.2021 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/394/21 і прийняти постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при постановленні ухвали порушено норми матеріального та процесуального права, ухвала суду першої інстанції була прийнята при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Скаржник посилався на те, що 16.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д.В. відкрито виконавче провадження № 63924180 з виконання виконавчого напису № 5895 від 04.12.2020, а позивачем вказаний виконавчий напис оскаржено в судовому порядку з підстав його незаконності, а тому наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вказаного виконавчого напису. Крім того, скаржник вказував, що судом першої інстанції при розгляді відповідної заяви не було враховано тих обставин, що невжиття заходів забезпечення позову перешкоджає господарській діяльності позивача та може призвести до збитків.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/394/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Дикунська С.Я.

У зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р. з 19.02.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 23.02.2021 у справі №910/394/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/394/21, встановлено учасникам процесуальні строки на подання відзивів, заяв та клопотань, розгляд справи призначено в судовому засіданні 25.03.2021.

Ухвала суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження направлена учасникам спору за адресами їх місцезнаходження та вручена позивачу за адресою фактичного місцезнаходження (вказаною позивачем в апеляційній скарзі) згідно рекомендованого повідомлення про вручення 418, відповідачу - згідно рекомендованого повідомлення про вручення 426, а від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ан предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича - рекомендоване поштове відправленян повернуто у зв`язку з відсутністю адресата за місцезнаходженням.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції у встановлений ухвалою строк - не надходили.

Частиною 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України визначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач та третя особа не були обмежені у своїх процесуальних правах надати відзив на апеляційну скаргу через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач та третя особа у строк, встановлений судом апеляційної інстанції, не подали відзиви на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що неподання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті за наявними в ній матеріалами.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 25.03.2021 позивач (скаржник), відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ан предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича, - представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за адресами свого місцезнаходження.

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, дійшов висновку, що неявка представників сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем від 4 грудня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №5895, яким звернено стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2006 року №06-10/126 у розмірі 13171,83 Євро (на день вчинення цього напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 34,40, становить 453110,95 грн таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2021 відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія», справу призначено до розгляду.

26.01.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем від 4 грудня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №5895, яким звернено стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2006 року №06-10/126 у розмірі 13171,83 Євро (на день вчинення цього напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 34,40, становить 453110,95 грн).

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, позивач вказував, що 16.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д.В. відкрито виконавче провадження № 63924180 з виконання виконавчого напису № 5895 від 04.12.2020, а позивачем вказаний виконавчий напис оскаржено в судовому порядку з підстав його незаконності, а тому, з метою недопущення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, подальшого ефективного захисту та поновлення порушених прав або інтересів позивача, останній вважає за необхідне застосувати заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем від 4 грудня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №5895.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Пунктом 4 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову.

Згідно з ч. 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи п вилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Забезпечення позову є засобом, що призначений гарантувати виконання майбутнього рішення господарського суду. З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову, який передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011р. №4-рп/2011). Зокрема інститут забезпечення позову сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За пунктом 1 частини 1 статті 137 вказаного Кодексу до заходів забезпечення позову віднесено накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обрання належного, відповідного до предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Суд апеляційної інстанції дослідивши матеріали оскарження, зокрема заяву про вжиття заходів забезпечення позову, дійшов висновку, що заявником не було вказано у поданій заяві яким чином невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, не надано доказів на підтвердження того, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову порушить його права та в подальшому утруднить чи може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, заява не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких можна було б дійти висновку про доцільність та необхідність забезпечення позову у визначений заявником спосіб. Позивач не обґрунтував того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до неможливості ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду в межах даного судового провадження.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість невиконання рішення суду та імовірність порушення прав особи без наведення відповідного обґрунтування - не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що долучені позивачем до матеріалів заяви постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2020 ВП № 63924180, винесені приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д.М. щодо звернутого до примусового виконання виконавчого напису № 5895 від 04.12.2020, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем від 4 грудня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №5895, постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 16.12.2020, постанови про арешт майна боржника від 22.12.2020, постанова про арешт коштів боржника від 29.12.2020, від 19.01.2021, а також банківські квитанції стосовно руху коштів - не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження обґрунтованості доводів, які покладені заявником в обґрунтування наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки фактично, доводи скаржника зводяться до того, що вжиті приватним виконавцем обмеження перешкоджають господарській діяльності позивача та можуть призвести до збитків.

При цьому, наведені документи свідчать виключно про вчинення приватним виконавцем дій, обумовлених Законом України «Про виконавче провадження», проте, не підтверджують наявність та доведеність обставин для вжиття заходів забезпечення позову. В свою чергу, скаржник не погоджується фактично з діями приватного виконавця, а отже, не позбавлений права застосувати належний процесуальний інструмент для захисту своїх прав у визначеному виконавчому провадженні.

Крім того, посилання скаржника на можливість понесення збитків - не підтверджено жодним належним та допустимими доказом в розумінні ст. ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України, а отже, є припущенням, яке не може бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені заявником обставини не свідчать, що в майбутньому відповідачем будуть вчинені дії направленні на ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення у справі, у зв`язку з чим доводи скаржника судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані.

З урахуванням викладеного, матеріалами оскарження підтверджується, що позивачем на підставі належних, достатніх, достовірних та вірогідних доказів у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України не доведено існування фактичних обставин, які б безумовно свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або унеможливить виконання судового рішення у справі, порушить або істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обумовлені ст. 136 Господарського процесуального кодексу України підстави для вжиття заходів забезпечення позову - відсутні за наведених позивачем доводів та обґрунтувань, у зв`язку з чим заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» про вжиття заходів забезпечення позову - задоволенню не підлягає та обгрунтовано відхилена судом першої інстанції шляхом постановлення оскаржуваної ухвали, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, ухвала суду першої інстанції постановлена з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі № 910/394/21 про відмову у забезпеченні позову.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 280, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі № 910/394/21 про відмову у забезпеченні позову - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі № 910/394/21 про відмову у забезпеченні позову - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська деревообробна компанія».

4. Матеріали оскарження №910/394/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 05.04.2021 після виходу суддів з відпустки.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Я. Дикунська