ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2021 справа № 914/218/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В., за участю секретаря судового засідання Мазуркевич М.Р., розглянувши матеріали

позовної заяви: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства «Територія МЖК», смт. Славське, Сколівський район

про: стягнення заборгованості, інфляційних витрат та 3 % річних

представники сторін:

від позивача: Стернюк В.А.

від відповідача: не з`явився.

Заяв про відвід судді не надходило. У відповідності до ст. 222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснювалось за допомогою програмно-апаратного комплексу «Акорд».

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до Приватного підприємства «Територія МЖК» про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою від 01.02.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду на 01.03.2021 року.

В судове засідання 01.03.2021 року представники сторін явку повноважних представників забезпечили, в судовому засідання оголошено перерву до 22.03.2021 року.

22.03.2021 року в судове засідання прибув представник позивача, відповідач явку не забезпечив, розгляд справи відкладено 05.04.2021 року. Позивач явку забезпечив, відповідач не з`явився.

В судовому засіданні 05.04.2021 року Позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, представив лист (вх. №6726/21 від 18.03.2021 року) в якому не погодився з розрахунками позивача.

Враховуючи те, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 05.04.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення у справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи сторін

Сторонами укладено Договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №11410W58BRFP016 від 01.01.2016 року.

Обсяги остаточної алокації за період з січня 2020 року по жовтень 2020 року становить 6 422,37 м. куб., що відповідає обсягам, зазначених в актах приймання передачі природного газу з січня 2020 року по жовтень 2020 року.

Відповідач взяв на себе зобов`язання та не виконав його, внаслідок чого станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ становить 21 821,18 грн. На суму заборгованості відповідно до ст. 625 ЦПК України нараховано інфляційні втрати та 3 % річних.

Аргументи відповідача

Відповідач подав лист вх. №6726/21 від 18.03.2021 року де зазначив, що не погоджується з розрахунками позивача та вважає їх помилковими. Відповідач зазначив, що 09.03.2021 року направив лист до ТзОВ «Львівгаз збут» з вимогою надати погоджені з ПП «Територія МЖК» документи, підтверджуючі їх розрахунки.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» та ПП «Територія МЖК» укладено Договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410W58BRFP016 від 01.01.2016, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

У січні 2020 - жовтні 2020 позивач здійснив поставку природного газу споживачу, а ПП «Територія МЖК» прийняв поставлений природний газ, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу за січень 2020 - жовтень 2020, копії актів долучені до матеріалів справи.

На підтвердження поставки природного газу позивачем надіслано адвокатський запит № 13 від 15.12.2020 року щодо підтвердження поданого обсягу номінації та обсяги остаточної алокації природного газу по споживачу ПП «Територія МЖК» за січень 2020 - жовтень 2020 на адресу ТОВ «Оператор газотранспортної системи України.

У відповідь на вищезазначений адвокатський запит ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» надано інформацію щодо закріплення споживача ПП «Територія МЖК» за постачальником ТОВ «Львівгаззбут» у період з січня 2020 по жовтень 2020 року.

Згідно вищезазначених інформаційної платформи Оператора ГТС (ТОВ «Оператор газотранспортної системи України») підтверджено обсяги остаточної алокації за період з січня 2020 по жовтень 2020 року у розмірі 6 422,37 м. куб., що відповідає обсягам, зазначених в актах приймання-передачі природного газу з січня 2020 по жовтень 2020 року.

Відповідно до карти рахунку №361 за січень - листопад 2020 року поточне сальдо становить 21 821,18 станом на 31.10.2020 року.

ОЦІНКА СУДУ

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як підтверджується матеріалами справи, між позивачем та відповідачем укладено договір про постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, у зв`язку з чим позивач та відповідач набули взаємних прав і обов`язків.

На виконання умов договору позивач здійснив поставку природного газу ПП «Територія МЖК» за січень жовтень 2020 року на суму 21 821,18 грн.

Факт постачання підтверджується наведеними вище актами приймання-передачі та витягами з Інформаційної платформи щодо остаточної алокації відборів споживачів з ЕІС - кодом 56ХО0000W58BR00Y.

Відповідач взятих на себе договірних зобов`язань із оплати за договором товару належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість з оплати поставленого за договором товару в розмірі 21 821,18 грн. Доказів оплати товару станом на час розгляду справи по суті сторонами суду не представлено.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно ст. 610 ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором.

Ч. 1 ст.229 Господарського Кодексу України передбачає, що учасник господарськх відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції.

Стаття 216 Господарського Кодексу України передбачає наступне, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сферігосподарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених Господарським кодексом, іншими законами та договором.

Окрім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процент річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

За порушення строків виконання грошового зобов`язання позивачем нараховані інфляційні в сумі 615,25 грн. та три відсотки річних в сумі 472,89 грн. які підлягають до стягнення з відповідача.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Згідно з нормою п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, наявні підстави для покладення на Відповідача витрат на судовий збір, понесених Позивачем.

Вирішення питання розподілу інших судових витрат, понесених сторонами, буде вирішено судом після прийняття рішення в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 236-241, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Територія МЖК» (82660, Львівська область, Сколівський район, смт. Славське, вул. Шевченка, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» (79039, м. Львів, вул. Шевченка, 111А, ): заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 21 821,18 грн.- основного боргу, 615,25 грн. - інфляційних втрат та 472,89 грн. - 3 % річних.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Територія МЖК» (82660, Львівська область, Сколівський район, смт. Славське, вул. Шевченка, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаззбут» (79039, м. Львів, вул. Шевченка, 111А, ) сплачену суму судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

4. Призначити судове засідання для вирішення питання відшкодування витрат на професійну правову допомогу на 14.04.2021 року о 14:15 год.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст складено 12.04.2021 року.

Суддя З.В. Горецька