ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021р. Справа № 917/2001/20

Суддя господарського суду Полтавської області Ореховська О.О., при секретарі судового засідання Кобець Н.С. , розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовною заявою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, )

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (36008, м. Полтава, вул. Комарова, буд. 2А, )

про стягнення 2 520 354,06грн.

В судовому засіданні суд, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, постановив вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. № 2186/20 від 24.12.2020р.) до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (далі - ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго", відповідач) про стягнення заборгованості за Договором № 5260/18-КП-24 постачання природного газу від 03.10.2018р. на загальну суму 2 520 354,06грн., з яких 1 821 251,05грн. - основний борг, 575 151,60грн. - пеня, 90 665,63грн. - 3% річних, 33 285,78грн. - інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасного проведення розрахунків за отриманий природний газ, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути з відповідача. Крім того, на підставі приписів чинного законодавства та умов Договору позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2020р. зазначену позовну заяву передано на розгляд судді Ореховській О.О.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 28.12.2020р. позовну заяву АТ "НАК "Нафтогаз України" прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі № 917/2001/20. Справу постановлено розглядати у порядку загального провадження. Судове засідання з розгляду справи призначено на 21.01.2021р., встановлені строки подання сторонами заяв по суті справи.

У межах встановленого судом строку відповідач надав відзив на позовну заяву (за вх. № 669 від 21.01.2021р.), відповідно до якого відповідач позовні вимоги частково. Відповідач визнає заборгованість за природний газ в сумі, яка заявлена позивачем у позові, в розмірі 1 821 251,05грн. та зазначає, що прострочення виконання умов спірного договору сталося з не вини відповідача. В підтримання своєї позиції відповідач посилається на той факт, що оплата за поставлений природний газ проводилась з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання. Механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки визначений постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 року "Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" (далі постанова КМУ № 217). Відповідач посилається на те, що постановою КМУ № 217 фактично визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає в автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами. У відзиві відповідач просить суд зменшити розмір належної до стягнення пені на 90%.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.01.2021р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи на 25.02.2021 р.

01.02.2021р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вх. №1155), в якій позивач не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов і просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

08.02.2021р. від відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх. №1489). У зазначеному запереченні відповідач не погоджується із розміром нарахованих позивачем інфляційних втрат та надав свій контррозрахунок вказаних нарахувань. З цього приводу відповідач зазначає, що інфляційні втрати за зобов"язаннями квітня 2019р. має мінусове значення, позивач у своєму розрахунку інфляційних втрат нарахування інфляційних втрат за квітень проводить, а тому розрахунки різняться. Відповідач вважає, що обґрунтована сума інфляційних втрат за спірний період складає 27 316,60грн. Крім цього, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%.

17.02.2021р. від відповідача по справі надійшло клопотання (вх. №1844), в якому відповідач повідомив суд про сплату основного боргу за спожитий природний газ за Договором постачання природного газу №5260/18-КП-24 від 03.10.2018р. в сумі 1 821 251,05 грн., на підтвердження чого надав суду копії платіжних доручень.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.02.2021р. закрито підготовче провадження у справі № 917/2001/20. Справу призначено до судового розгляду по суті на 30.03.2021р. Явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов"язковою не визнавалась.

Сторони у справі належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення - ухвали суду від 25.02.2021р. (а.с. 193, 194 т. 3).

26.03.2021р. позивачем у формі електронного документа подано до суду письмове пояснення (вх. № 3328), в якому позивач підтвердив сплату відповідачем суми основного боргу за Договором № 5260/18-КП-24 постачання природного газу від 03.10.2018р. в розмірі 1 821 25,05грн. згідно платіжних доручень № від 01.02.2021р. на суму 480 166,45грн., № від 02.02.2021р. на суму 66 056,57грн., № від 03.02.2021р. на суму 59 890,47грн., № від 04.02.2021р. на суму 21 905,64грн., № від 05.02.2021р. на суму 518 682,93грн., № від 08.02.2021р. на суму 535 362,44грн., № від 10.02.2021р. на суму 139 186,65грн. За повідомлення позивача станом на 10.02.2021р. основний борг за спірним договором відсутній.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

03.10.2018р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, за умовами договору - Постачальник) та ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" (відповідач, за умовами договору - Споживач) укладено Договір № 5260/18- КП-24 постачання природного газу (а.с. 18-27 т. 1) ( далі - Договір).

Умовами зазначеного Договору сторони узгодили, зокрема, наступне:

- Постачальник зобов`язується поставити Споживачу у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору (п. 1.1 Договору);

- природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб"єктами господарювання, які не є бюджетними установами/ організаціями (п. 1.2. Договору);

- Постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 150,0 тис. куб. м. (п. 2.1. Договору);

- приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному періоді постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.7. Договору);

- кількість природного газу, яка передається Споживачу, визначається за показниками комерційних вузлів обліку природного газу відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2494 та Кодексом газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2493 (п. 4.1. Договору);

- ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням, затв. Постановою Кабіната Міністрів України від 22.03.2017р. № 187. На дату укладання договору, ціна на природний газ становить 4 94200грн. за 1000куб.м. (з урахуванням тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6. У разі зміни ціни на газ відповідно до вимог чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін (п. 5.1. Договору);

- ціна за 1000 куб. м. газу за цим Договором на дату його укладання становить 7 907,20грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з ПДВ - 9 488,64грн. (п. 5.2. Договору);

- оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. Договору);

- за невиконання або неналежне виконання договірних зобов"язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством та цим договором (п. 8.1. Договору);

- у разі невиконання Споживачем п. 6.1 цього Договору, він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 8.2. Договору);

- строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п. 10.3. Договору);

- Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018р. по 17.10.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання (п. 12.1. Договору).

Зазначений Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

В подальшому сторони вносили зміни у Договір № 5260/18- КП-24 постачання природного газу від 03.10.2018р. шляхом підписання додаткових угод до нього, а саме: № 1 від 23.10.2018р., № 2 від 2018р., № 3 від 31.10.2018р., № 4 від 29.11.2018р. (а.с. 28-40 т. 1).

Зокрема, Додатковою угодою № 4 від 29.11.2018р. сторони виклали розділи 1-12 Договору у новій редакції, зокрема, визначивши наступне:

- Постачальник зобов`язується поставити Споживачу у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору (п. 1.1 Договору);

- природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб"єктами господарювання, які не є бюджетними установами/ організаціями (п. 1.2. Договору);

- Постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості в 4729,214тис. куб. м. , тому числі по місяцям (перелік згідно Договору) (п. 2.1. Договору);

- приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання-передачі (п. 3.8. Договору);

- ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим Договором, встановляться Положенням. У разі зміни ціни на газ відповідно до вимог чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим Договором з дати набрання чинності відповідних змін (п. 4.1. Договору);

- ціна за 1000 куб. м. газу за цим Договором на дату його укладання становить 6 235,51грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього разом з ПДВ - 7 482,61грн. (п. 4.2. Договору);

- оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 5.1. Договору);

- за невиконання або неналежне виконання договірних зобов"язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством та цим договором (п. 7.1. Договору);

- у разі невиконання Споживачем п. 5.1, 5.6 цього Договору, він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2. Договору);

- строк, у межах якого Сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п. 9.3. Договору);

- Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою, і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. Договору).

Позивач зазначає, що на виконання умов договору у період з жовтня 2018р. по вересень 2019р. передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 37 338 070,69грн., на підтвердження чого надав акти приймання-передачі природного газу за цей період (а.с. 41-51 т. 1).

В супереч взятим на себе договірним зобов`язанням відповідач оплату природного газу здійснював несвоєчасно та не у повному обсязі, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений газ, розмір якої за розрахунком позивача, становить 1 821 251,05грн. На підтвердження здійснених відповідачем оплат позивачем надано, зокрема, листи відповідача про зарахування коштів в рахунок оплати за спірним Договором, Сальдо, Підприємство "Полтаватеплоенерго ПОКВПТГ" з 01.10.2018р. по 31.12.2019р., довідку по операціям за Договором "5260/18-КП-24", Підприємство "Полтаватеплоенерго ПОКВПТГ" з 01.10.2018р. по 31.12.2019р., виписки банку по рахункам позивача (а.с. 52-59, 64-184 т.1, а.с. 1-207 т. 2, а.с. 1-116 т. 3).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений газ в сумі 1 821 251,05грн. Крім цього, за прострочення виконання зобов`язань договором позивач на підставі умов Договору та приписів ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував та заявив до стягнення з відповідача:

575 151,60грн. пені за зобов`язаннями за січень 2019р., лютий 2019р., березня 2019р., квітень 2019р., травень 2019р., червень 2019р., липень 2019р., серпень 2019р., вересень 2019р. (загальний період нарахування з 26.02.2019р. по 25.04.2020р.);

90 665,63грн. 3% річних за зобов`язаннями за січень 2019р., лютий 2019р., березня 2019р., квітень 2019р., травень 2019р., червень 2019р., липень 2019р., серпень 2019р., вересень 2019р. (загальний період нарахування з 26.02.2019р. по 30.09.2020р.);

33 285,78грн. інфляційні втрати за зобов`язаннями за березень 2019р., травень 2019р., червень 2019р., липень 2019р., серпень 2019р., вересень 2019р. (загальний період нарахування з 01.05.2019р. по 30.09.2020р.).

Розрахунки заявлених до стягнення з відповідача нарахувань наявні в матеріалах справи (а.с. 9-17 т. 1).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини поставки та купівлі-продажу.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі - України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч.1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2. ст. 712 ЦК).

Відповідно до п.1 ч.1ст. 664 ЦК, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 629 ЦК України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що на виконання умов Договору позивач у період з жовтня 2018р. по вересень 2019р. передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 37 338 070,69грн., що підтверджується двостороннє підписаними актами приймання-передачі за цей період (а.с. 41-51 т.1). Факт поставки позивачем природного газу відповідачем не заперечуються.

Відповідно до п. 6.1 Договору (п. 5.1. Договору в редакції Додаткової годи № 4 від 29.11.2018р.), оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу (протягом розрахункового періоду). Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи оплату отриманого від позивача газу відповідач здійснив не у повному обсязі, у зв"язку з чим у нього виникла заборгованість, розмір якої, на момент звернення позивача до суду з позовом, склав 1 821 251,05грн.

При цьому, судом враховано, що факт порушення відповідачем строків виконання своїх грошових зобов`язань не заперечується відповідачем та підтверджується листами відповідача про зарахування коштів в рахунок оплати за спірним Договором, Сальдо, Підприємство "Полтаватеплоенерго ПОКВПТГ" з 01.10.2018р. по 31.12.2019р., довідкою по операціям за Договором "5260/18-КП-24", Підприємство "Полтаватеплоенерго ПОКВПТГ" з 01.10.2018р. по 31.12.2019р., виписками банку по рахункам позивача (а.с. 52-59, 64-184 т.1, а.с. 1-207 т. 2, а.с. 1-116 т. 3).

В ході розгляду справи відповідач у своєму клопотанні за вх. № 1844 від 17.02.2021р. повідомив про сплату основного боргу за спожитий природний газ за Договором № 5260/18-КП-24 постачання природного газу від 03.10.2018р. в сумі 1 821 251,05грн., на підтвердження чого надав копії платіжних доручень № від 01.02.2021р. на суму 480 166,45грн., № від 02.02.2021р. на суму 66 056,47грн., № від 03.02.2021р. на суму 59 890,47грн., № від 04.02.2021р. на суму 21 905,64грн., № від 05.02.2021р. на суму 518 682,93грн., № від 08.02.2021р. на суму 535 362,44грн., № від 10.02.2021р. на суму 139 186,65грн. (а.с. 178-186 т. 3).

Позивач у письмовому поясненні (вх. № 3328 від 26.03.2021р.) підтвердив сплату відповідачем суми основного боргу за Договором № 5260/18-КП-24 постачання природного газу від 03.10.2018р. в розмірі 1 821 25,05грн. згідно платіжних доручень № від 01.02.2021р. на суму 480 166,45грн., № від 02.02.2021р. на суму 66 056,57грн., № від 03.02.2021р. на суму 59 890,47грн., № від 04.02.2021р. на суму 21 905,64грн., № від 05.02.2021р. на суму 518 682,93грн., № від 08.02.2021р. на суму 535 362,44грн., № від 10.02.2021р. на суму 139 186,65грн. За повідомлення позивача станом на 10.02.2021р. основний борг за спірним договором відсутній.

Вказана обставина є підставою для закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 1 821 251,05грн. грн., згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Умовами п. 8.2. Договору (п. 7.2. Договору в редакції Додаткової годи № 4 від 29.11.2018р.) передбачено, що у разі невиконання Споживачем п. 6.1. (пунктів 5.1 та 5.6) цього Договору, він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 575 151,60грн. пені за зобов"язаннями за січень 2019р., лютий 2019р., березня 2019р., квітень 2019р., травень 2019р., червень 2019р., липень 2019р., серпень 2019р., вересень 2019р. (загальний період нарахування з 26.02.2019р. по 25.04.2020р.);

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", п. 6 ст. 231 ГК України, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши правильність розрахунку пені, суд встановив, що розмір та період нарахування пені відповідає вимогам п. 6 ст. 232 ГК України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", умовам Договору та не перевищує розміру подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, тому вимоги в цій частині є обґрунтованими і правомірними.

За неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач, із посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахував та заявив до стягнення з відповідача:

- 3% річних в сумі 90 665,63грн. за зобов`язаннями за січень 2019р., лютий 2019р., березня 2019р., квітень 2019р., травень 2019р., червень 2019р., липень 2019р., серпень 2019р., вересень 2019р. (загальний період нарахування з 26.02.2019р. по 30.09.2020р.);

- інфляційні втрати в сумі 33 285,78грн. за зобов`язаннями за березень 2019р., травень 2019р., червень 2019р., липень 2019р., серпень 2019р., вересень 2019р. (загальний період нарахування з 01.05.2019р. по 30.09.2020р.).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат суд прийшов до висновку, що заявлений розмір зазначених нарахувань відповідає вимогам чинного законодавства і є правомірним (перевірка правильності розрахунку здійснена за допомогою калькулятора підрахунку штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон"), а тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що дії відповідача щодо несвоєчасного проведення розрахунку за отриманий від позивача газ є порушенням умов Договору № 5260/18-КП-24 постачання природного газу від 03.10.2018р., що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до п. 8.2. Договору (п. 7.2. Договору в редакції Додаткової годи № 4 від 29.11.2018р.) та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до приписів ст. 625 ЦК України.

Заперечення відповідача щодо нарахування штрафних санкцій (пені), викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими, оскільки відповідно до абз. 2 п. 6.3 Договору (абз. 2 п. 5.3 Договору в редакції Додаткової годи № 4 від 29.11.2018р.), в будь-якому випадку споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до умов Договору.

Стосовно посилання відповідача щодо нездійснення позивачем нарахування інфляційних втрат у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання за квітень 2019р. суд зауважує, що підстава та період нарахування інфляційних втрат визначено позивачем у позовній заяві та доданому до неї розрахунку. Враховуючи приписи ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд не може виходити за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%, посилаючись, зокрема, на:

- відсутність в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання та обставини того, що несвоєчасна оплата відповідачем спожитого природного газу була спричинена неналежною оплатою послуг теплопостачання споживачів, яким відповідач здійснював теплопостачання;

- неможливість відповідача впливати на стан розрахунків, оскільки всі кошти, які надходили на рахунок відповідача, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно затвердженого постановами НКРЕКП нормативу перерахування коштів;

- збиткову господарську діяльності відповідача за спірний період;

- відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за Договором № 5260/18-КП-24 постачання природного газу від 03.10.2018р.;

- відсутність доказів погіршення фінансового стану та господарської діяльності позивача, внаслідок порушення виконання відповідачем умов Договору № 5260/18-КП-24 постачання природного газу від 03.10.2018р.

На підтвердження свого скрутного становища відповідач надав копії звіту про фінансові результати за 2018 рік та за 9 місяців 2019 рік, з яких вбачається, що збиток підприємства за вказаний період складає 50 594 тис. грн. та 20 989 тис. грн. відповідно (а.с. 141,142 т. 3).

Позивач у відповіді на відзив ( вх. № 1155 від 01.02.2021 р.) заперечує щодо аргументів відповідача та зазначає, зокрема, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з зобов`язаннями за Договором зі сплати поставленого природного газу у розмірі 37 338 070,69грн., яке виконувалося неналежним чином, та є частково невиконаним в сумі станом на день розгляду справи в суді; збитковість підприємства відповідача не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки, а неналежне планування господарської діяльності відповідачем не повинно порушувати прав інших господарюючих суб"єктів , які належним чином виконали свої зобов`язання; відповідач як суб"єкт господарської діяльності не звільняється від підприємницьких ризиків, пов`язаних із несвоєчасними розрахунками споживачів та затримкою держави у виділенні пільг та субсидій на часткове покриття вартості енергоносіїв, спожитих пільговими категоріями споживачів теплової енергії та гарячої води.

Розглядаючи по суті клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд приймає до уваги наступне.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного суду від 18.03.2020р. у справі № 902/417/18, господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов"язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов"язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов"язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів ( штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов"язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

При цьому, суд зауважує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки ( дана позиція викладена у Постанові Верховного суду від 05.03.2019 року по справі № 923/536/18 ).

Враховуючи вищенаведене, інтереси позивача, а також те, що відповідач не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, а також беручи до уваги статус відповідача, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій, який не є фактичним (кінцевим) споживачем газу, виходячи із матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, а також те, що основний борг за спірний період відповідачем погашено, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем умов Договору, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за доцільне скористатись наданим йому ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України правом та зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 80%, тобто до 115 030,32 грн., цим самим забезпечивши баланс інтересів сторін.

При цьому, при визначенні розміру (відсоткового співвідношення) зменшення пені суд керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правова позиція у вирішенні цього питання викладена Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 року в справі № 905/1005/18, від 24.07.2019 року в справі 915/985/18, від 22.07.2019 року в справі № 922/3612/12, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 05.03.2019 року в справі № 923/536/18, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення пені судом задовольняються частково в сумі 115 030,32 грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені суд у позові відмовляє.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 1 821 251,05 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 115 030,32 грн. пені, 90 665,63грн. 3% річних та 33 285,78грн. інфляційних втрат обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по вказаній справі суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 1 821 251,05грн. підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору, то судовий збір, сплачений за подання позову в частині стягнення заборгованості в сумі 1 821 251,05 грн., який становить 27 318,77грн., підлягає поверненню з Державного бюджету позивачу, який сплатив вказаний судовий збір.

Решта витрат по сплаті судового збору, понесених позивачем при зверненні до суду з даним позовом, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

При цьому, суд звертає увагу, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.05.2018 року в справі № 917/1068/17).

Керуючись ст.ст. 129, 231 (п. 2 ч. 1), 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (36008, м. Полтава, вул. Комарова, буд. 2А, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) 115 030,32 грн. пені, 90 665,63грн. 3% річних та 33 285,78грн. інфляційних втрат, а також 10 486,54грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Закрити провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 1 821 251,60грн.

4. Повернути Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) з Державного бюджету України 27 318,77грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № від 11.12.2020р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 917/2001/20.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 09.04.2021р.

Суддя О.О. Ореховська