АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/3209/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від ДП "Адміністрація морських портів України" - адвокат Коновалов Д.О.

від ДП "Морський торговельний порт Усть-Дунайськ" - адвокат Колесніченко Б.В.

від ПП "Влахос" - адвокат Воронков В.О.

від ТОВ "Кара-Марин" - адвокат Воронков В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства Влахос

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.02.2021

по справі №916/3209/20

за позовом Приватного підприємства Влахос

до відповідачів

1) Державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ

2) Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі філії Усть-Дунайськ ДП Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Усть-Дунайськ); в особі Ізмаїльської філії ДП Адміністрація морських портів України (Адміністрація Ізмаїльського морського порту)

3) Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська Адміністрація) в особі Відділу (служби) капітана Усть-Дунайського морського порту

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - товариства з обмеженою відповідальністю Кара-Марин

про стягнення 5 312 905,50 грн

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2020 Приватне підприємство Влахос (далі ПП Влахос) звернулося до Господарського суду Одеської області із позовом в якому просило стягнути солідарно з відповідачів: державного підприємства Морський торговельний порт Усть-Дунайськ та державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі філії Усть-Дунайськ ДП Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Усть-Дунайськ) та в особі Ізмаїльської філії ДП Адміністрація морських портів України (Адміністрація Ізмаїльського морського порту) 5 312 905,50 грн матеріальної шкоди.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.02.2021 позов залишено без розгляду.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що позовна заява ПП Влахос, яка надійшла на адресу суду, підписана адвокатом Воронковим В.О. шляхом відтворення підпису за допомогою факсиміле (що є лише копією його підпису), не відповідає вимогам, встановленим господарським процесуальним законодавством стосовно подання позовної заяви у паперовій формі щодо скріплення власноручним підписом такої заяви представником позивача. Приймаючи до уваги вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позову ПП Влахос на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

При цьому, місцевий господарський суд зазначив, що не вбачає підстав для врахування наданої позивачем до суду позовної заяви, яка підписана особисто представником позивача - адвокатом Воронковим В.О., в якості такої, що підписана представником позивача відповідно до вимог ч. 2 ст. 162 ГПК України, оскільки така позовна заява надана суду майже через три місяці після надходження до суду позовної заяви ПП Влахос та не може вважатись усуненням недоліку, який підлягав виправленню в розумінні господарського процесуального законодавства.

Місцевий господарський суд також зазначив, що представником позивача - адвокатом Воронковим В.О. під час розгляду справи неодноразово заперечувався факт підписання позовної заяви за допомогою факсиміле, про що зазначено ним особисто у судовому засіданні 14.01.2021, при цьому, визнання факту підписання позовної заяви за допомогою факсиміле відбулось лише після здійснення відповідачем-1 експертного дослідження та заявлення відповідного клопотання про призначення технічної експертизи.

Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось ПП Влахос з апеляційною скаргою в якій просить прийняти постанову, якою ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.02.2021 по справі №916/3209/20 скасувати, а справу передати на розгляд суду першої інстанції.

Скаржник із посиланням на приписи ст. 42 ГПК України зазначає, що чинне процесуальне законодавство не передбачає будь-яких процесуальних санкцій на випадок коли підпис учасника справи або його представника має недоліки способу в який учасником справи був проставлений особистий підпис на документі. Не мітить таких санкцій й норма п.2 ч.2 ст.226 ГПК України в якості підстав для залишення позову без розгляду.

За твердженням апелянта, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач звертався до суду із клопотанням про залишення позову без розгляду з підстав застосування представником позивача під час підписання позовної заяви факсиміле чи інших технічних засобів відтворення свого особистого підпису, у задоволенні якої суд відмовив. При цьому, як стверджує апелянт, повторно ДП «МТП Усть-Дунайськ» з письмовою заявою про залишення позову без розгляду не зверталося.

ПП Влахос відзначає, що дійсно від незалежних від представника позивача обставин, випадково один із екземплярів позовної заяви, що містив факсиміле особистого підпису представника позивача, був направлений до суду, що було виявлено після надання ДП «МТП Усть-Дунайськ» до суду висновку експертного дослідження та звернення до юридичної фірми за відповідним роз`ясненням. Як наслідок, після з`ясування обставин, що призвели до виникнення помилки, представник ПП Влахос наступного ж дня вжив заходів щодо її виправлення шляхом подання до суду оригінального екземпляру позовної заяви, яка є ідентичною з тією, яка мітить факсиміле. Таким чином, як стверджує апелянт, станом на час розгляду судом першої інстанції клопотання про залишення позову без розгляду, заявленого представником ДП МТП Усть-Дунайськ у судовому засіданні від 08.02.2021 в матеріалах справи містилась позовна заява подана з дотриманням вимог ч. 8 ст. 42, ч. 2 ст. 162 ГПК України, а тому у суду не було підстав для залишення позову без розгляду. При цьому, посилання суду першої інстанції на те, що така заява була подана через три місяці після надходження позовної заяви, яка містила факсиміле, скаржник вважає необґрунтованими, оскільки будь-яких процесуальних строків з цього питання судом не встановлювалося.

Як вважає скаржник, як із змісту поданих ДП МТП Усть-Дунайськ заяв та клопотань, так і із змісту оскаржуваної ухвали не вбачається, яким чином вищевказані обставини порушили процесуальні права учасників справи або поставили під сумнів волевиявлення позивача щодо звернення до суду з позовом у даній справі.

Скаржник також вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на висновки викладені у постановах Верховного Суду, оскільки в них не йшлось про дослідження судом касаційної інстанції питань умов та порядку застосування норм ч. 2 ст. 226 ГПК України, що унеможливлює застосування судом, у даному випадку, вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №916/3209/20 за апеляційною скаргою ПП Влахос на ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.02.2021 та призначено справу до розгляду на 01.04.2021.

22.03.2021 судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від ДП МТП Усть-Дунайськ в якому підприємство просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що представником відповідача під час ознайомлення з матеріалами справи був встановлений факт подання представником позивача позовної заяви та доданих до неї документів з проставленим факсиміле, тобто без проставлення особистого підпису, у зв`язку із чим ДП МТП Усть-Дунайськ просило суд залишити позовну заяву без розгляду, однак позивач не визнав факт використання факсиміле та під час судового засідання його представник стверджував, що позовна заява містить його власноручний підпис, а тому місцевий господарський суд у задоволенні такої заяви відмовив.

Однак, ДП МТП Усть-Дунайськ стверджує, що представник позивача починаючи з 16.12.2020 був обізнаний про той факт, що відповідачем був встановлений факт відсутності власноручного підпису представника позивача на позові та додатках до нього, що підтверджується наявною у матеріалах справи роздруківкою електронного листа суду першої інстанції, направленого на електронну адресу представника позивача, який містить репліку адвоката Воронкова В.О. стосовного того факту, що суду першої інстанції та учасникам справи стало відомо про використання адвокатом факсиміле та позові та додатках до нього. А тому, стверджуючи під час судового засідання від 14.01.2021 про підписання позовної заяви власноруч, представник позивача, на переконання відповідача, ввід суд та учасників справи в оману.

ДП МТП Усть-Дунайськ вказує, що після відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, відповідач з метою доведення власної правової позиції звернувся експертної установи задля встановлення у який спосіб були нанесені підписи у позовній заяви та доданих документах. За результатами проведення експертного дослідження було надано висновок у відповідності до якого підпис представника позивача на позовній заяві та доданих документах нанесені за допомогою застосування рельєфного кліше (факсиміле).

За твердженням відповідача, лише після звернення ДП МТП Усть-Дунайськ до суду першої інстанції із клопотанням про призначення по справі технічної експертизи, представник позивача надав до суду заперечення в яких визнав, що позовна заява, не містить власноручного підпису та просив суд залучити до матеріалів справи екземпляр позовної заяви, який містить особистий підпис представника позивача.

На переконання ДП МТП Усть-Дунайськ процесуальна поведінка апелянта зводиться до формального непогодження з оскаржуваною ухвалою та спробою неналежними та недопустимими доказами, як то посилання на трудові відносини з третьою особою, спростувати правомірність оскаржуваної ухвали.

ДП МТП Усть-Дунайськ вважає необґрунтованим посилання апелянта на те, що після відмови у задоволенні заяви відповідача про залишення позову без розгляду, відповідач повторно не звертався до суду із аналогічною заявою, а тому у суду не було підстав для залишення позову без розгляду, оскільки положення ст. 226 ГПК України дозволяють суду на будь-якій стадії судового розгляду справи самостійно, без звернення учасників справи, залишити позов без розгляду, зокрема, у разі якщо позовну заяву не підписано.

Як вважає ДП МТП Усть-Дунайськ можливість подання суду заяв процесуального характеру з використанням факсиміле процесуальним законодавством не передбачена, відповідно недотримання встановлених законом вимог до оформлення та подання позовної заяви тягне за собою її повернення.

До суду апеляційної інстанції також надійшов відзив на апеляційну скаргу від ДП «Адміністрація морських портів України» в якому підприємство просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування своїх заперечень ДП «Адміністрація морських портів України» зазначає, що під час розгляду справи був встановлений факт використання представником позивача факсиміле, а не власноручного підпису, що у відповідності до приписів ст. 226 ГПК України є підставою для залишення позову без розгляду. При цьому, як наголошує відповідач, встановлення наведених обставин на стадії відкриття провадження по справі є об`єктивно неможливим.

ДП «Адміністрація морських портів України» наголошує, що під час розгляду справи необхідно також звернути увагу на процесуальну поведінку представника позивача, який незважаючи на достеменно відому йому інформацію про проставлення факсиміле замість власного підпису на позовній заяві, з якою він звертався до суду, та інших документах, у письмових запереченнях на заяву відповідача про залишення позову без розгляду, не визнав факту використання факсиміле, а також під час підготовчого засідання, яке відбулось 14.01.2021 використання факсиміле свідомо заперечував.

Доводи апелянта з приводу того, що чинне процесуальне законодавство не містить норм, які забороняють відтворення підпису шляхом проставлення факсиміле, на переконання ДП «Адміністрація морських портів України» базується на не правильному розумінні та тлумаченні норм процесуального права.

Щодо подання позивачем іншого екземпляру позову, який містить власноручний підпис представника позивача, ДП «Адміністрація морських портів України» вважає, що процесуальне законодавства не передбачає можливості усунення недоліків з цих підстав, оскільки первісний текст позовної заяви, поданий позивачем, є таким, що не підписано.

Під час судового засідання від 01.04.2021 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Інші представник учасників справи просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.11.2020 прийнято до розгляду позовну заяву ПП Влахос та відкрито провадження у справі.

ДП Морський торговельний порт Усть-Дунайськ звернулося до суду першої інстанції із заявою про залишення позову без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.226 ГПК України, з огляду на те, що позов (у т.ч. докази за переліком позову) підписаний від імені позивача представником - адвокатом Воронковим В.О. із застосуванням факсиміле чи інших технічних засобів (роздруківка на кольоровому принтері, тощо).

Позивач у свої запереченнях від 28.12.2020 просив суд першої інстанції заяву ДП МТП Усть-Дунайськ про залишення позову без розгляду залишити без задоволення, оскільки відповідачем в заяві про залишення позову без розгляду було викладено лише припущення про те, що позовну заяву ПП Влахос у даній справі було підписано адвокатом Воронковим В.О. з відтворенням свого особистого підпису на позовній заяві та додатках до неї, а не з підстав відсутності підпису, як такого. Разом з тим, позивач зазначив, що питання способу відтворення представником позивача свого особистого підпису на позовній заяві ПП Влахос у даній справі (власноручно чи із застосуванням факсиміле) потребує спеціальних знань, що є предметом судової криміналістичної почеркознавчої експертизи, при цьому, представник ДП МТП Усть-Дунайськ не є фахівцем у галузі ідентифікації виконання рукописних записів.

В судовому засіданні 14.01.2021 представник позивача Воронков В.О. усно надав суду пояснення, згідно яких підтвердив підписання надісланої на адресу суду позовної заяви власноручно, без використання факсиміле, що підтверджується протоколом судового засідання від 14.01.2021 та звукозаписом даного судового засідання, з огляду на що, судом першої інстанції протокольно відмовлено у задоволенні заяви ДП Морський торговельний порт Усть-Дунайськ про залишення позову без розгляду.

Однак, 04.02.2021 ДП Морський торговельний порт Усть-Дунайськ звернулося до місцевого господарського суду із клопотанням про призначення технічної експертизи на вирішення якої поставити наступне питання: Яким способом нанесені підписи на документах: а) Том 1 аркуш справи 12-останній лист позовної заяви ПП Влахос від 04.11.2020р. у графі Представник ПП Влахос згідно довіреності б/н від 15.07.2020, адвокат Воронков В.О.; б) Том 1 аркуш справи 247 останній лист заперечення проти заяви про залишення позову без розгляду у графі Представник ПП Влахос по довіреності б/н від 15.07.2020, адвокат Воронков В.О.; с) Том 2 аркуш справи 28 останній аркуш адвокатського запиту від 23.12.2020 вих.№17/12 у графі Представник ПП Влахос згідно з ордеру серії ОД №278579 від 05.01.2019, адвокат Воронков В.О..

До сказаного клопотання відповідачем було додано висновок експертного дослідження Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 28.01.2021 №ЕД-19/116-21/1135-ТД яким встановлено, що підпис адвоката Воронкова В.О. на позовній заяві ПП ВЛАХОС від 04.11.2020, заяві ПП ВЛАХОС про залучення до участі у справі співвідповідача у справі №916/3209/20 від 23.12.2020р., описах вкладення у конверт від 23.12.2020р. та від 07.11.2020 нанесений за допомогою застосування рельєфного кліше (факсиміле).

05.02.2021 до Господарського суду Одеської області від позивача надійшло клопотання про залучення письмових доказів, в якому, серед іншого, зазначено, що адвокатом Воронковим В.О., як співробітником ПП Юридична фірма Р.О.В., в межах своєї професійної діяльності до виконання тих або інших формальностей процесуального характеру (копіювання документів, формування додатків до процесуальних документів, направлення поштової кореспонденції, тощо) залучаються інші співробітники юридичної фірми. При цьому, зазначено, що адвокат Воронков В.О. звернувся на адресу керівництва ПП ЮФ Р.О.В. з проханням надати відомості щодо обставин формування та направлення до господарського суду Одеської області матеріалів позовної заяви ПП Влахос від 04.11.2020р. У відповідь на таке звернення адвоката Воронкова В.О., директором ПП ЮФ Р.О.В. листом від 04.02.2021р. за вих. №11/21 було повідомлено про те, що "... у зв`язку із складанням значної кількості проектів процесуальних документів у судових справах за Вашою участю та інших документів, пов`язаних з Вашою професійною діяльністю (скарг, звернень, правових консультацій тощо), співробітниками ПП ЮФ Р.О.В., за погодженням з Вами, використовується факсиміле особистого підпису адвоката Воронкова В.О. при формуванні для внутрішнього використання в ПП ЮФ Р.О.В. чисельних матеріалів судових спорів, які обслуговуються фірмою". При цьому, випадково один екземпляр позовної заяви з оригіналом підпису адвоката Воронкова В.О., що призначався для направлення до господарського суду Одеської області залишився в матеріалах папки для внутрішнього використання ПП ЮФ Р.О.В., а до суду помилково було направлено інший пакет документів, що містив факсиміле особистого підпису адвоката Воронкова В.О.

Таким чином, позивачем зазначено, що приведена вище випадкова помилка, за незалежних обставин, призвела до направлення засобами поштового зв`язку до суду екземпляру позовної заяви ПП Влахос від 04.11.2020, виконаної іншим співробітником ПП ЮФ Р.О.В., з нанесенням факсиміле особистого підпису адвоката Воронкова В.О.

Враховуючи викладене, позивач просив місцевий господарський суд долучити до матеріалів справи оригінал позовної заяви ПП Влахос від 04.11.2020.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позовна заява підписана адвокатом Воронковим В.О. шляхом відтворення підпису за допомогою факсиміле (що є лише копією його підпису), не відповідає вимогам, встановленим господарським процесуальним законодавством стосовно подання позовної заяви у паперовій формі щодо скріплення власноручним підписом такої заяви представником позивача.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч. 3 ст. 56 ГПК України).

Як встановлено положеннями ч. 1 ст. 58 ГПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (ч. 4 ст. 60 ГПК України).

Приписами ч. 2 ст. 162 ГПК України визначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується Позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ст. 6 ГПК України, реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі. Особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника). Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника) (ч.8 ст. 42 ГПК України).

Виходячи з вищевказаної норми закону, позовна заява має містити підпис позивача або його представника. При цьому, позовна заява має бути підписана власноручно, відтворення підпису за допомогою факсиміле або інших технічних засобів не допускається. А з урахуванням ч. 8 ст. 6 ГПК України позовна заява може містити електронний цифровий підпис, прирівняний до власноручного підпису, відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Підпис це графічне накреслення, що позначає виконавця підпису та наноситься ним з метою посвідчення. Як почерковий об`єкт, підпис має характерні риси, зокрема, це посвідчувальний знак обов`язково певної особи, виконується нею власноруч у вигляді графічного креслення, наноситься на документ з метою посвідчення різних фактів та подій.

Факсиміле це печатка, за допомогою якої відтворюється підпис, який є копією підпису уповноваженої особи.

Колегія суддів зазначає, що оскільки процесуальним законодавством не передбачено інших способів звернення до суду, окрім особистого звернення заявника та підписання заяви уповноваженою особою, то подання заяв з використанням факсимільного відтворення підпису певної особи, який є фактично штампом із зображенням певного підпису фізичної особи, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 4, ст. 46, ч. 2 ст. 162 ГПК України та не може бути доказом волевиявлення певної особи на підписання документа.

Аналогічну правову позицію, викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 5027/805-б/2012.

Так, як вбачається з наявних матеріалів справи, зокрема висновку експертного дослідження Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 28.01.2021 №ЕД-19/116-21/1135-ТД, та не заперечується представником позивача, адвокатом Воронковим В.О., подана до суду першої інстанції позовна заява містить факсиміле представника ПП Влахос, адвоката Воронкова В.О., що свідчить про неможливість встановлення вираження справжньої волі особи, чий підпис відтворено, на настання відповідних правових наслідків.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, зокрема, рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 р. у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що відповідач повторно, після відмови судом першої інстанції у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, не звертався до суду першої інстанції з аналогічним клопотанням, оскільки за приписами ст. 226 ГПК України суд першої інстанції не позбавленим можливості залишити позовну заяву без розгляду самостійно, без наявності відповідного звернення учасників справи.

Не заслуговують на увагу й твердження апелянта щодо безпідставного неприйняття судом першої інстанції аналогічної за змістом та належним чином оформленої, із власним підписом представника позивача, позовної заяви наданої 05.02.2021, оскільки як вірно зазначено місцевим господарським судом в оскаржуваній ухвалі така позовна заява не може вважатись усуненням недоліку, який підлягав виправленню в розумінні господарського процесуального законодавства, до того ж, така позовна заява подана майже через три місяці після надходження до суду позовної заяви ПП Влахос та лише після встановлення підписання первісної позовної заяви за допомогою факсиміле.

Судова колегія також враховую поведінку представника позивача адвоката Воронкова В.О під час розгляду справи у суді першої інстанції. Так, у своїх письмових поясненнях та під час судового засідання від 14.01.2021 представник позивача неодноразово заперечувався факт підписання позовної заяви за допомогою факсиміле. Однак, лише після здійснення відповідачем експертного дослідження №ЕД-19/116-21/1135-ТД від 28.01.2021, яким підтверджено факт підписання позовної заяви за допомогою факсиміле та заявлення відповідного клопотання про призначення технічної експертизи, представник позивача підтвердив факт використання факсиміле на позовній заяві.

Слід також відзначити, що у відповідності до приписів чинного процесуального законодавства, залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду за захистом свої прав, після усунення обставин, що стали підставою для залишення позову без розгляду.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на висновок суду щодо необхідності залишення позову без розгляду.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 08.02.2021 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.02.2021 у справі №916/3209/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 06.04.2021.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Мишкіна М.А.