ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2021 р. м. Київ Справа № 911/108/21

Розглянувши матеріали справи за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД»

прo стягнення 3 384,00 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

За участю секретаря судового засідання Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Приходько Я.М.

відповідача: Гаврин Д.В.

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (надалі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» (надалі відповідач) прo стягнення 3 384,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.01.2021 року відкрито провадження у справі № 911/108/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.02.2021 року.

У підготовчому засіданні 09.02.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Враховуючи, що судом під час підготовчого судового засідання 09.02.2021 року вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд за результатами підготовчого засідання постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 23.02.2021 року.

В судовому засіданні 23.02.2021 року оголошувалась перерва в розгляді справи на 11.03.2021 року.

В судовому засіданні 11.03.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 11.03.2021 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 11.06.2014 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» (орендар, відповідач) укладено Договір оренди № 1581 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (далі Договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно - частину приміщення № 3.2.60, на третьому поверсі пасажирського терміналу «D» (інв. 47578), загальною площею 244,6 кв. м.

Відповідно до пункту 5.10 Договору оренди орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг та податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальниками послуг. Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна за переліком всіх видів послуг та згідно діючих тарифів, в тому числі податку на землю. При цьому, витрати на утримання майна компенсуються залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної орендарем площі майна на підставі тарифів та розрахункових документів, наданих орендареві.

Відповідно до п. 5.18 Договору орендар зобов`язується на наступний робочий день, що слідує за днем підписання договору, звернутися до балансоутримувача для отримання проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Згідно з п.7.1 Договору оренди орендодавець зобов`язується передати орендарю за участю балансоутримувача в оренду майно згідно з договором за актом приймання-передавання майна.

Зазначений вище Договір укладено строком на 10 років, що діє з 11.06.2014 року до 10.06.2024 року включно (пункт 10.1 Договору оренди).

Договором від 27.12.2018 року про внесення змін до договору оренди № 1581 від 11.06.2014 року продовжено термін дії договору по 20.06.2034 року.

01.07.2014 року актом приймання-передавання до вищезазначеного договору Орендодавець передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування майно - частину приміщення № 3.2.60, на третьому поверсі пасажирського терміналу «D» (інв. 47578), загальною площею 244, 6 кв.м., яке розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль». Вказаний акт погоджено балансоутримувачем.

09.09.2014 року між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (позивач) та відповідачем укладено Договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю № 80.1-14/1-29 (далі Договір відшкодування).

Підпунктом 1.1.1 пункту 1.1 Договору відшкодування встановлено, що балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги, вказані в таблиці № 1 (п. 1 - п. 5) цього договору, а саме: забезпечення теплом (теплова енергія), забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці, використання води для прибирання орендованого майна самостійно орендарем, прибирання (сміттєзбірника) та вивезення твердих побутових відходів, сплата за які визначається від обсягу наданих послуг в місяць з урахуванням встановленої оплати зг одиницю вимірювання щодо кожюго виду послуг.

Також, п. 5 табл. № 1 передбачено, що балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги з підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування, щомісячна плата за які встановлена в розмірі 18% від чистого доходу, отриманого від діяльності на орендованій площі, за мінусом орендної плати (без ПДВ), де чистим доходом орендаря є виручка від продажу товарів в орендованому Майні (чистий дохід підтверджується довідкою про доходи за звітний місяць).

Відповідно до п. 2.2.3 Договору відшкодування орендар зобов`язується щомісяця з 12 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок, акт приймання-здачі виконаних послуг та раз в рік рахунок на оплату земельного податку згідно пункту 1.1.3 Договору. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

Пунктом 6.1 Договору відшкодування встановлено, що Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами та діє до 10.06.2024 року.

Відповідно до умов Договору про відшкодування витрат позивач виставив відповідачу:

- рахунок-фактуру № 897/464 від 30.04.2020 року за надані послуги (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника, вода, використанна для прибирання, прибирання та вивезення ТПВ, постачання теплової енергії) за квітень 2020 року на суму 1 804,09 грн. (з ПДВ) та акт приймання-здачі виконаних послуг від 30.04.2020 року на суму 1 804,09 грн. (з ПДВ);

- рахунок-фактуру № 897/602 від 31.05.2020 року за надані послуги (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника, вода, використання для прибирання) на суму 1 414,08 грн. (з ПДВ) та акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.05.2020 року на суму 1 414,08 грн. (з ПДВ), які відповідно до пп. 2.2.3 Договору про відшкодування витрат були отримані відповідачем в бухгалтерії балансоутримувача.

Вищезазначені рахунки-фактури та акти приймання-виконання наданих послуг отримані відповідачем 13.05.2020 року та 09.06.2020 року, що підтверджується реєстрами виданих/отриманих оригіналів документів за період надання послуг.

Таким чином, відповідно до п.2.2.3 Договору відшкодування відповідач повинен був відшкодувати позивачу, як балансоутримувачу, вартість наданих комунальних послуг за квітень 2020 року не пізніше 20.05.2020 року, за травень не пізніше 20.06.2020 року.

Проте, станом на день подання позовної заяви, сума заборгованості залишилася не сплаченою.

21.05.2020 року до ДП МА «Бориспіль» надійшла відмова від 18.05.2020 року №265 відповідача від підписання акту приймання-здачі виконаних послуг за Договором.

15.06.2020 року до ДП МА «Бориспіль» надійшла відмова відповідача від 12.06.2020 року № 308 від підписання акту приймання-здачі виконаних послуг від 31.05.2020 року за Договором.

Таким чином, відповідачем за травень 2020 року пропущений 5-дений робочий строк встановлений п. 2.2.3 Договору для подання позивачу відмови від підписання акту приймання-здачі виконаних послуг.

У вищезазначених відмовах відповідач вказує, що він не міг користуватися орендованим майном у період з 13.03.2020 року, що на думку відповідача, звільняє його від обов`язку сплатити позивачу вартість наданих комунальних послуг за Договором.

Таким чином, оскільки, станом на час подання даного позову, відповідач відповідно до умов Договору заборгованість за надані позивачем послуги за квітень, травень 2020 року у загальному розмірі 3 218,17 грн. (1 804,09 грн. + 1 414,08 грн.) не сплатив, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою для захисту своїх порушених прав.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 25,91 грн. 3% річних, 31,94 грн. інфляційних на прострочену заборгованість на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України та 107, 98 грн. пені на підставі п.4.2 Договору відшкодування.

Відповідач в ході розгляду спору подав відзив на позов, в якому позовні вимоги заперечував, посилаючись на неможливість користування майном - частиною приміщення № 3.2.60, на третьому поверсі пасажирського терміналу «D» (інв. 47578), загальною площею 244, 6 кв.м., яке розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль» з 17.03.2020 року та протягом квітня-травня 2020 року у зв`язку з запровадженням карантину та згідно розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 287-р від 14.03.2020 року, згідно якого з 17.03.2020 року було тимчасово закрито пункти пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення, яке було відновлено лише з 12.06.2020 року. При цьому, обслуговування чартерних рейсів було переведено з терміналу «D» до терміналу «F».

У зв`язку з чим, відповідач стверджує, що позивачем не доведено факту надання послуг із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці, прибирання та теплопостачання.

Також, відповідач зазначає, що відповідно до Додаткового договору від 16.01.2021 року до Договору оренди № 1581 підтверджено факт неможливості використання орендованого майна в період з 18.03.2020 року по 14.06.2020 року.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що відповідно до ч.1 та ч.2 Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 287-р від 14.03.2020 року тимчасово закрито з 00 год. 00 хв. 17 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародних пасажирських перевезень, крім здійснення перевезень осіб з метою забезпечення захисту національних інтересів або у зв`язку з виконанням міжнародних зобов`язань, а також представників дипломатичних установ та гуманітарних місій. Тимчасово заборонено з 00 год. 00 хв. 16 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року перетинання державного кордону на в`їзд в Україну для іноземців та осіб без громадянства, крім тих, що мають право на постійне або тимчасове проживання в Україні, є подружжям або дітьми громадян України, працівників іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, акредитованих в Україні, представництв офіційних міжнародних місій, організацій, акредитованих в Україні, та членів їх сімей; водіїв та обслуговуючого персоналу вантажних транспортних засобів, членів екіпажів. В`їзд в Україну інших категорій іноземців та осіб без громадянства здійснюється за погодженням з Міністерством закордонних справ.

Таким чином, зміст Розпорядження спростовує твердження відповідача про те, що з 17.03.2020 року був повністю закритий пункт пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення в ДП МА «Бориспіль».

Також, позивач зауважує на безпідставності посилання відповідача на дані інтернет ресурси, які не ґрунтуються на офіційних розпорядчих актах.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2020 року № 228 «Питання перевезень авіаційним транспортом» (чинна на час виникнення спірних правовідносин) була передбачена тимчасова заборона прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення, крім перевезень, які здійснюються через Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

З урахуванням викладеного, позивач зазначає, що пасажирський термінал «D» ДП МА «Бориспіль» не припиняв своєї діяльності, а відповідач не був позбавлений права доступу до орендованого майна.

З огляду на умови Договору відшкодування, передбачено надання послуг з забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці, обсяг надання послуг в місяць: 4 працівників, оплата за одиницю вимірювання в місяць грн. без ПДВ - 50,00 грн.

Підпунктом 2.2.14 п.2 Договору відшкодування встановлено, що відповідач зобов`язаний надавати позивачу перелік електрообладнання та кількість працюючих згідно прикладеної до Договору форми (додаток № 6). У разі зміни кількості працюючих в орендованому об`єкті та/або кількості, потужності, режиму роботи електрообладнання, своєчасно підготувати новий перелік, підписаний відповідальною особою, та передати в службу головного енергетика позивача для внесення відповідних змін в Договір щодо передачі Орендарю величини потужності електричної енергії та забезпечення його працівників санітарно-гігієнічними умовами праці.

Однак, відповідачем не були вчинені дії на виконання вимог п.п. 2.2.14 п. 2 Договору відшкодування, відповідач не повідомляв позивача про зміну кількості працюючих згідно прикладеної до Договору форми (додаток № 6), тому твердження відповідача про відсутність у нього обов`язку по сплаті заборгованості відповідно до рахунків-фактур № 897/464 від 30.04.2020 року та № 897/602 від 31.05.2020 року є безпідставними.

Щодо посилання відповідача на укладений Додатковий договір до договору оренди № 1581 від 16.01.2021 року, позивач пояснив, що таким договором зупинено виконання Сторонами умов Договору оренди № 1581 передбачених п. 3.6, 5.3., 8.4, тобто лише щодо сплати орендної плати та розірвання договору оренди. При цьому, в питаннях відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна жодних змін не вносилось і не передбачалось звільнення відповідача від оплати комунальних послуг.

Крім того, як зазначає позивач в додаткових поясненнях, відповідач в січні 2020 року звертався з листом про переоформлення перепусток своїм працівникам і за даними відомостей системи контролю та управління доступом ДП МА «Бориспіль» в період з 01.04.2020 року по 31.05.2020 року працівники відповідача проходили пункти догляду, тобто перебували на орендованих територіях.

Наведене спростовує твердження відповідача про неможливість доступу до орендованих приміщень та відсутність необхідності в наданні послуг з утримання таких приміщень.

Передбачена постановами Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» можливість звільнення чи зменшення орендної плати, не встановлювала безумовних підстав і передбачала вирішення відповідного питання сторонами.

Відповідно до роз`яснень Фонду державного майна України, наданих в листі від 30.04.2020 року № 10-16-8306 (з офіційного сайту Фонду державного майна України), у випадку надходження заяв від орендарів про звільнення від орендної плати відповідно до частини шостої статті 162 Цивільного кодексу України (наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає) необхідно:

- встановити чи поширюються заборони, встановлені Постановою, на вид діяльності орендаря, що ним здійснюється на орендованому майні відповідно до визначеного договором оренди цільового призначення такого майна;

- отримати докази фактичного не здійснення орендарем забороненого виду діяльності на орендованому майні.

З метою отримання таких доказів орендодавцю разом із балансоутримувачем орендованого майна (або самостійно, якщо майно не має балансоутримувача або обліковується на балансі орендаря) належить здійснити комісійні обстеження об`єктів оренди відповідно до договорів з метою засвідчення того, що орендар не користується орендованим майном під час дії карантину, про що скласти акт (звіт).

Однак, як вбачається з обставин спору, питання звільнення чи зменшення комунальних платежів сторонами не погоджувалось, надані позивачем докази спростовують твердження відповідача про неможливість користування орендованим приміщенням його працівниками та відсутність необхідності в його утриманні, як то прибирання, підтримання температури, водопостачання та водовідведення, електрозабезпечення, тощо.

Хоча користування орендованим приміщенням і було зупинено на деякий період карантинних обмежень, однак в такому приміщенні перебувало майно відповідача та обліковувались його робочі місця, до яких мали доступ співробітники відповідача.

Щодо посилання відповідача на виникнення форс-мажорних обставин внаслідок введення карантину, суд зазначає, що від карантину негативних наслідків зазнали всі господарюючі суб`єкти і в даному випадку введення карантину не є винятковим випадком саме для відповідача і не може бути підставою для звільнення його від відповідальності, тим паче для звільнення від обов`язку виконання зобов`язань (відшкодування комунальних витрат).

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, за наслідками дослідження викладених у відзиві обставин, судом не встановлено підстав для звільнення орендаря від відшкодування витрат на утримання орендованого приміщення за наведений в позові період.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За наслідками розгляду спору судом встановлено факт прострочення відповідачем зобов`язання з оплати наданих послуг з утримання орендованого майна та підтримання його в належному стані. У зв`язку з чим, позовна вимога про стягнення заборгованості за надані позивачем послуги за квітень, травень 2020 року у загальному розмірі 3 218,17 грн. (1 804,09 грн. + 1 414,08 грн.) обґрунтована і підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.2 Договору встановлено, що орендар зобов`язаний в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг сплачувати балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим договором.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи встановлений в ході розгляду спору факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг по утриманню орендованого майна, вимоги позивача про стягнення з відповідача 25,91 грн. 3% річних, 31,94 грн. інфляційних на прострочену заборгованість на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України та 107, 98 грн. пені на підставі п.4.2 Договору відшкодування правомірні і обґрунтовані, доданий до позову розрахунок відповідає фактичним обставинам справи. Таким чином, позовні вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» прo стягнення 3 384,00 грн. задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» (08343, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Мартусівка, вул. Мойсеєва, буд. 70, ) на користь на користь Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, код 20572069) 3 218,17 грн. боргу, 107,98 грн. пені, 25,91 грн. 3% річних, 31,94 інфляційних втрат та 2102,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 15.04.2021 року