ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2021 Справа № 917/323/21

м. Полтава

Суддя Паламарчук В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажбудюг", 75101, Херсонська область, Олешківський район, м. Олешки, вул. Пролетарська, буд. 122, кв. 89

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Браксіс логістік", 36008, м. Полтава, вул. Автобазівська, буд. 2/9

про стягнення 86803,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

04.03.2021р. до господарського суду Полтавської області з позовною заявою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Монтажбудюг" про стягнення 86803,62 грн. заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю "Браксіс логістік".

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2021 р. даний позов був переданий на розгляд судді Паламарчука В.В.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.03.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи визначено здійснювати без виклику сторін за наявними матеріалами та встановлено сторонам строки на вчинення процесуальних дій.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 09.03.2021р. була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 36008, м. Полтава, вул. Автобазівська, буд. 2/9, проте до суду повернувся конверт з ухвалою суду від 09.03.2021р. з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд повторно 17.03.2021 р. надсилав на адресу відповідача копію даної ухвали, однак вона також повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»

Згідно зі ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 та від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17.

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 09.03.2021р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «МОНТАЖБУДЮГ» (далі Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БРАКСІС ЛОГІСТІК» (далі - Відповідач) було укладено Договір №03/07-2020 про надання послуг транспортного експедирування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 03.07.2020 року (далі - Договір).

Відповідно до положень вказаного Договору Позивач зобов`язується організувати та виконати доставку автомобільним транспортом ввірений йому Відповідачем вантаж (відповідно із транспортною накладною) до пункту призначення у встановлений Договором чи замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (Вантажоодержувачу), а Відповідач зобов`язується сплатити за організацію та перевезення вантажу встановлену плату (п.1.1).

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що розмір плати за кожне перевезення підтверджується у окремих узгоджених заявках на перевезення Замовника, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Плата за перевезення вантажу здійснюється після його фактичного виконання протягом 10 (десяти) банківських днів з дати підписання кожного Акту передачі-приймання наданих послуг. Датою підписання Акту є дата, що зазначена в Акті передачі-приймання наданих послуг (п.2.3 Договору).

Позивач зазначає, що згідно Заявок до Договору від 03.07.2020 р., від 06.07.2020 р., від 07.07.2020 р., від 08.07.2020 р., від 10.07.2020 р., від 13.07.2020 р., від 15.07.2020 р. він здійснив ряд перевезень ввірених Відповідачем вантажів маршрутами с. Павлівка (Генічеський р-н Херсонської обл.) - м. Миколаїв, смт Каланчак (Херсонська обл.) - м. Миколаїв, смт Каланчак (Херсонська обл.) - м. Южне (Одеська обл.), що підтверджується підписаними та скріпленими печатками Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): ОУ-0000076-Т від 06.07.2020 р. на суму 9618,70 грн.; ОУ-0000077-Т від 06.07.2020 р. на суму 8987,29 грн.; ОУ-0000080-Т від 07.07.2020 р. на суму 9192,29 грн.; ОУ-0000081-Т від 07.07.2020 р. на суму 9225,10 грн.; ОУ-0000084-Т від 09.07.2020 р. на суму 13619,60 грн.; ОУ-0000085-Т від 09.07.2020 р. на суму 13068,00 грн., № ОУ-0000090-Т від 12.07.2020 р. на суму 9544,90 грн., ОУ-0000091-Т від 12.07.2020 р. на суму 9626,89 грн., Акту ОУ-0000092-Т від 14.07.2020 р. на суму 7978,68 грн., Акту ОУ-0000093-Т від 14.07.2020 р. на суму 8429,69 грн., Акту ОУ-0000098-Т від 16.07.2020 р. на суму 12884,40 грн., Акту ОУ-0000099-Т від 16.07.2020 р. на суму 12160,80 грн. та Акту ОУ-0000103-Т від 18.07.2020 р. на суму 12733,20 грн., що складає 137070,34 грн., а також товарно-транспортними накладними..

Відповідач свої зобов`язання в частині оплати наданих послуг виконав частково в сумі 60000,00 грн., в зв`язку з чим залишилися неоплаченими Акт ОУ-0000085-Т здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 09.07.2020 р., Акт ОУ-0000090-Т здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 12.07.2020 р., Акт ОУ-0000091-Т здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 12.07.2020 р., Акт ОУ-0000092-Т здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.07.2020 р., Акт ОУ-0000093-Т здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.07.2020 р., Акт ОУ-0000098-Т здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.07.2020 р., Акт ОУ-0000099-Т здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.07.2020 р. та Акт ОУ-0000103-Т здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 18.07.2020 р. на загальну суму 77070,34 грн.

З метою врегулювання спору у позасудовому порядку, 25.11.2020 року Позивач надсилав за місцезнаходженням Відповідача Претензію з вимогою про сплату суми боргу.

05.01.2021 року вказане поштове відправлення повернулось до Позивача «за закінченням терміну зберігання».

Також, Відповідач надсилав Графік погашення заборгованості від 06.01.2021 р., згідно якого гарантував проведення оплати за Договором двома частинами - 20.01.2021 р. та 29.01.2021. Однак, вказаний Графік не був дотриманий Відповідачем, жодних оплат здійснено не було.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги за Договором №03/07-2020 про надання послуг транспортного експедирування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 03.07.2020 року в сумі 77070,34 грн. Крім цього, позивач на підставі ст. 549 та 625 ЦК України нарахував та заявив до стягнення з відповідача 5158,67 грн. - пені, 1292,02 грн. - 3% річних та 3282,59 грн. - інфляційних нарахувань.

При вирішення спору суд зазначає наступне:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

Статтею 629 ЦК України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з транспортного експедирування .

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні регулюються Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 01.07.2004 р. № 1955-IV ( зі змінами та доповненнями).

Згідно зі ст.1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортно-експедиторською послугою є робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Відповідно до ст.9 Закону за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних зі перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Стаття 929 ЦК України визначає, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Положення глави 65 ЦК України поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ст. 930 ЦК України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Відповідно до абзацу 1 ст. 11 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Частиною 2 ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено обов`язок клієнта у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Статтею 931 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно за приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору №03/07-2020 про надання послуг транспортного експедирування по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 03.07.2020 року позивач надав відповідачу обумовлені цим Договором послуги, що підтверджується актами надання послуг (з додатками), підписаними обома сторонами та рахунками на оплату (наявні в матеріалах справи ).

Загальна вартість наданих позивачем послуг склала 137070,34 грн.

Відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату наданих послуг здійснив частково, в сумі 60000,00 грн., у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 77070,34 грн.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

На момент прийняття рішення доказів того, що відповідач здійснив оплату наданих позивачем послуг у повному обсязі матеріали справи не містять.

Виходячи з наведених норм та наданих позивачем доказів суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 77070,34грн. обґрунтовані, підтверджені належними доказами, не спростовані відповідачем та задовольняються судом.

За несвоєчасне виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати рахунків позивач на підставі приписів ст. 549 та 625ЦК України нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в розмірі 5158,67грн., 1292,02 грн. - 3% річних та 3282,59 грн. - інфляційні втрат.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Суд, дослідивши умови договору встановив, що сторони у письмовому вигляді не обумовили відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а тому позовні вимоги в частині стягнення 5158,67 грн. пені задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків в частині нарахування 3% річних, інфляційних втрат за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт", судом встановлено, що розмір 3% річних, який підлягає стягненню складає 1285,36 грн, в іншій частині позовні вимоги щодо стягнення 3% річних задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 3282,59 грн, нарахованих за період з 24.07.2020 р. по 17.02.2021 р. на суму боргу 77070,34 грн, то суд зазначає, що вказаний розрахунок позивачем виконаний не правильно, оскільки станом на 24.07.2020 р. строк оплати настав лише по одному акту № ОУ- 0000085-Т від 09.07.2020 р., а не по всіх спірних актах. Судом здійснено перерахунок інфляційних втрат з врахуванням настання строку оплати по кожному Акту окремо, та встановлено, що розмір інфляційних втрат, заявлений позивачем до стягнення, не перевищує розмір встановлений судом, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3282,59 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Браксіс Логістік" (вул. Автобазівська, буд. 2/9, м. Полтава, 36008; ідентифікаційний код 41446494) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Монтажбудюг" (75101, Херсонська область, Олешківський район, м. Олешки, вул. Пролетарська, буд. 122, кв. 89, ідентифікаційний код 40400087) 77070,34 грн. - основного боргу, 3282,59 грн. - інфляційних втрат, 1285,36 грн. - 3% річних, 2134,93 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Полтавської області.

Суддя В.В. Паламарчук