ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" квітня 2021 р. Cправа № 902/1190/20

за позовом:Державного підприємства "Дослідне господарство "Пасічна" Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України" (вул. Радгоспна, 3, с. Пасічна, Старосинявський р-н., Хмельницька обл., 31414)

до: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 66 162,00 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Гнатик Є.Б

За участю представників сторін:

позивача: Міхін І.М.

відповідача: Павенський Б.В., ОСОБА_1

В С Т А Н О В И В :

07.12.2020 р. до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Державного підприємства "Дослідне господарство "Пасічна" Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України" до ОСОБА_1 про стягнення 66 162,00 грн.

В якості заявлених позовних вимог позивач зазначає наступне: 10.10.2018 р. між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , як Продавцем та Державним підприємством «Дослідне господарство «Пасічна» НВЦ «Соя» ПАН України» (зміна найменування підприємства на Державне підприємство «Дослідне господарство «Пасічна» Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України», як Покупцем укладено договір купівлі-продажу трактору ХТЗ 17221. На виконання умов договору Покупцем було перераховано авансовий платіж в розмірі 200 000,00 грн, натомість відповідачем не поставлено предмет договору натомість було повернуто Покупцю 140 000,00 грн авансового платежу. Внаслідок неналежного виконання Продавцем умов договору позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 902/1190/20 розподілено судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 23.12.2020 р. відкрито провадження у справі № 902/1190/20. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 21.01.2021 р.

09.02.2021 р. від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності (вх. № канц. 01-34/1197/21 від 09.02.2021 р.), яке долучене судом до матеріалів справи.

25.02.2021 р. від відповідача на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № канц. 01-34/1847/21 від 25.02.2021 р.), в якому останній виклав свою процесуальну позицію стосовно поданого позову, де зокрема вказав, що предмет договору, а саме трактор ХТЗ 17221 було поставлено Покупцю, про що свідчить авансовий платіж, який документарно підтверджує поставку трактора та заяви свідків про експлуатацію трактора Покупцем. Зокрема в прохальній частині відзиву, позивач просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог.

В судовому засіданні 21.01.2021 р. було оголошено перерву в розгляді справи до 17.02.2021 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явились відповідач та представник відповідача.

В судовому засіданні суд повідомив про надходження до суду клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання.

Відповідач та представник відповідача не заперечили проти даного клопотання. Судом задоволено дане клопотання.

За результатами проведеного судового засідання суд постановив про продовження підготовчого провадження у справі з власної ініціативи на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання, як наслідок судом винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 17.02.2021 р. повідомлено учасників справи про підготовче засідання у справі, що відбудеться 17.03.2021 р.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про відкладення розгляду справи на 19.03.2021 р., про що винесено ухвалу яку занесено до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні 19.03.2021 р. представником відповідача подано клопотання (вх. № канц. 01-34/2512/21 від 17.03.2021 р.) про долучення до матеріалів справи заяви свідків.

Крім того, 19.03.2021 р. представником відповідача подано клопотання (вх. № канц. 01-34/2579/21 від 19.03.2021 р.), в якому останній просив суд долучити до матеріалів справи докази у справі та заяву свідка ОСОБА_2 зокрема просив суд допитати в якості свідка водія евакуатора ОСОБА_2 .

За наслідками розгляду даних клопотань суд дійшов висновку про долучення доказів у справі зокрема заяв свідків та відмовити в частині клопотанні про допит свідка водія евакуатора ОСОБА_2 , про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Зокрема представником відповідача 19.03.2020 р. подано клопотання про призначення експертизи вх. № канц. 1040 від 19.03.2021 р.), а саме дослідження почерку та підпису.

За наслідками розгляду даного клопотання суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

За наслідками розгляду справи 19.03.2021р. суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, про що винесено ухвалу яку занесено до протоколу судового засідання.

В судове засідання 05.04.2021р. з`явились представник позивача, відповідач та представник відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача та відповідач проти позову заперечив.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив.

10.10.2018 р. між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , як Продавцем та Державним підприємством «Дослідне господарство «Пасічна» НВЦ «Соя» ПАН України» (зміна найменування підприємства на Державне підприємство «Дослідне господарство «Пасічна» Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України», скорочене: ДПДГ «Пасічна» ІК СГП НААН», відбулась 26.06.2019 р.) як Покупцем укладено договір купівлі-продажу трактору ХТЗ 17221.

Умовами договору було встановлено, що Покупець перераховує авансовий платіж на рахунок Продавця або вносить його готівкою в сумі 200 000,00 грн. Відповідно до п. 2.2 договору, Продавець зобов`язаний після повного розрахунку станом на 10.10.2018 р. передати предмет договору та документи на нього для реєстрації в органах держтехнагляду ( п. 2.1. договору).

Вартість предмету договору становила 500 000,00 грн, з яких 300 000,00 грн Покупець зобов`язувався сплатити до 20.12.2018 р. ( п. 3 договору).

В матеріалах справи міститься платіжне доручення № 621 від 10.10.2018 р., відповідно до якого Покупець перерахував на розрахунковий рахунок Покупця, що вказаний у п. 2.1 договору авансовий платіж в розмірі 200 000,00 грн.

При цьому, як стверджується позивачем предмет договору трактор Покупцю станом на 25.10.2018 р. поставлений не був, в зв`язку із чим останній звернувся до відповідача з вимогою про повернення попередньої оплати із зазначенням того, що у підприємства відпала потреба у придбанні даної техніки.

Як свідчать матеріали справи відповідачем на рахунок позивача платіжними дорученнями № 9 від 26.10.2018 р., № 18 від 05.12.2018 р. та № 33 від 01.02.2019 р. було повернуто 140 000,00 грн.

Водночас відповідачем стверджується що поставка предмету договору трактора ХТЗ 17221 відбувалось, а саме зазначає, що 10.10.2018 р. на виконання п. 2.1. договору Покупець перераховує на рахунок Продавця платіжним дорученням № 62 від 10.10.2018 р. попередню оплату в сумі 200 000,00 грн, зазначене документально доводить що 10.10.2018 р. позивачем отриманий предмет договору трактор ХТЗ 17221. Зокрема про те, що трактор було поставлено покупцю підтверджується заявами свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір купівлі продажу від 10.10.2018 р. Предметом договору є купівля трактора ХТЗ 17221. Відповідно до умов договору Покупець перераховує авансовий платіж на рахунок Продавця або вносить його готівкою в сумі 200 000,00 грн. Відповідно до п. 2.2 Договору, Продавець зобов`язаний після повного розрахунку станом на 10.10.2018 року передати предмет договору та документи на нього для реєстрації в органах держтехнагляду ( п. 2.1. договору).

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 54 ЦК України (купівля-продаж).

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Згідно ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріалами справи (платіжним дорученням № 621 від 10.10.2018 р.) підтверджується перерахування позивачем на рахунок відповідача передоплати вартості трактора ХТЗ 17221 у розмірі 200 000,00 грн.

Проте, з наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку взяті на себе зобов`язання з поставки обумовленого сторонами предмету договору, а саме трактора ХТЗ 17221 не виконав.

У розумінні приписів частини 2 статті 693 ЦК України покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

До аналогічного висновку приходив і Вищий господарський суд України у своїй постанові від 18.01.2010р. у справі № 42/423.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, матеріалами справи стверджується, що станом на 10.10.2018 р. предмет договору трактор ХТЗ 17221 поставлений не був, що спонукало позивача 25.10.2018 р. звернутися з вимогою від 25.10.2018р. №218 до відповідача про повернення сплаченої передоплати в розмірі 200 000,00 грн, в зв`язку із тим, що на підприємстві відпала потреба у придбанні даної техніки.

Відповідачем на рахунок позивача платіжними дорученнями № 9 від 26.10.2018 р., № 18 від 05.12.2018 р. та № 33 від 01.02.2019 р. було повернуто 140 000,00 грн.

Водночас за твердженням відповідача предмет договору трактор ХТЗ 17221 був поставлений позивачу, як доказ стверджує, що позивачем було перераховано на рахунок Продавця платіжним дорученням № 62 від 10.10.2018 р. попередню оплату в сумі 200 000,00 грн, зазначене документально доводить що 10.10.2018 р. позивачем отриманий предмет договору трактор ХТЗ 17221. Зокрема про те, що трактор було поставлено покупцю підтверджується заявами свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які фактично підтверджують передання трактора ХТЗ 17221 Покупцю.

Стосовно даних доводів відповідача суд вважає зазначити наступне:

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ст. 76 ГПК України).

Відтак, належним доказом, який містить відомості про господарську операцію є первинний документ. При цьому, господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. При цьому, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Враховуючи викладене, лише первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, які фіксують факти здійснення господарських операцій, тобто факт надання послуг, тощо. Для надання документу юридичної сили й доказовості він повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені законодавством.

Матеріали справи не містять доказів (первинних документів), які підтверджували б передання предмету договору (видаткові накладні, акт приймання - передачі, акт про технічний стан предмету договору).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні документи, що були б тими доказами, що підтверджують отримання позивачем предмету договору трактора ХТЗ 17221 від відповідача, натомість останній своїми діями, а саме повернення 140 000, 00 грн попередньої оплати підтвердив невиконання договірних зобов`язань.

Стосовно заяв свідків суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до положень ст. 89 Господарського процесуального кодексу України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка.

У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

З долучених заяв свідків суд вбачає, що ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було здійснено огляд та ремонт трактора ХТЗ 17022, при цьому предметом договору у даній справі є трактор ХТЗ 17221.

З наданих заяв свідків можна дійти висновку про те, що свідки могли дати свідчення по іншим договірним зобов`язанням, що не є предметом спору, в зв`язку із чим дані заяви свідків не беруться судом до уваги.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача попередньої оплати в розмірі 60 000,00 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2 868,00 грн інфляційних втрат та 3 294,00 грн 3 % річних.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 918/631/19 відступила від правових висновків Верховного Суду України та Верховного Cуду щодо застосування частини другої статті 625 ЦК України у випадку прострочення зобов`язання з повернення суми попередньої оплати товару, визначивши, що «правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у постачальника (продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати і 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України».

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України. Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому, відповідно, на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Перевіряючи поданий позивачем розрахунок за допомогою програми "Ліга.Закон", судом встановлено наступний розмір штрафних санкцій, а саме, 3 % та інфляційних втрат судом виявлено помилки в наданому обрахунку. З врахуванням встановленого судом здійснено перерахунок заявлених штрафних санкцій. За результатами чого суд дійшов висновку, що до задоволення підлягає за період з 04.02.2019 по 01.12.2020р.р. сума 3 % річних в розмірі 3 279,87 грн та інфляційні втрати в розмірі 2 868,00 грн.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини зокрема згідно Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" (Заява № 63566/00) п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23).

Враховуючи, що відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, беручи до уваги, що визнання права державної власності на спірні земельні ділянки не є предметом розгляду даної справи, суд не вбачає підстав надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін, що не входять до предмета доказування у даній справі, в тому числі на всі доводи учасників справи, викладених у заявах по суті справи, стосовно приналежності чи то навпаки неприналежності спірних земельних ділянок державі.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі підлягають частковому задоволенню

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Стосовно клопотання представника відповідача щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідач в обґрунтування даного клопотання посилається на норми ч. 8 ст. 269 ГК України, оскільки вважає що за своїм характером та змістом відносинам між сторонами притаманні договору поставки.

Водночас суд зауважує, що в даному випадку до позовних вимог у справі застосовується загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, згідно статті 257 ЦК України.

Щодо заявлених позивачем вимог в прохальній частині позову про стягнення інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Натомість, позивачем не надано суду доказів на підтвердження понесення інших витрат, пов`язаних з розглядом справи (рахунків, платіжних документів про їх оплату, тощо).

Крім того, позивачем не подано до закінчення судових дебатів заяви в порядку визначеному абз. 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України про розподіл судових витрат в цій частині після прийняття рішення у справі.

З огляду на вказане, вимоги позивача в цій частині задоволенню судом не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. код. НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Дослідне господарство "Пасічна" Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України" (вул. Радгоспна, 3, с. Пасічна, Старосинявський р-н., Хмельницька обл., 31414, ідент. код 00704391) 60 000,00 грн основного боргу, 3 279,87 грн 3 % річних; 2 868,00 грн інфляційних втрат; витрати зі сплати судового збору в сумі 2 101,55 грн.

3. В решті позову відмовити

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Копію ухвали суду надіслати позивачу, відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 14 квітня 2021 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу ( вул. Радгоспна, 3, с. Пасічна, Старосинявський р-н., Хмельницька обл., 31414 )

3 - відповідачу (АДРЕСА_1)