РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.04.2021Справа № 910/2067/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши в

порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали

господарської справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської

міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр підвищення кваліфікації»

про стягнення 146 469, 11 грн.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр підвищення кваліфікації» про стягнення 146 469, 11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав свої грошові зобов`язання за договором № 250318-5 від 25.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2067/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 19.02.2021 представник позивача подав клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у задоволенні клопотання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи відмовлено.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 09 березня 2021 року представник відповідача подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечував повністю.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 23.03.2021 представник позивача подав відповідь на відзив, у якій просив суд поновити строк для подання відповіді на відзив. Суд задовольнив заяву про поновлення строку для подання відповіді на відзив та прийняв її до розгляду.

Представник позивача у відповіді на відзив повторно заявив клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи. Враховуючи, що клопотання подано після спливу встановленого частиною сьомою статті 252 Господарського процесуального кодексу України строку та позивачем не заявлено про поновлення пропущеного строку, а суд позбавлений права поновити такий строк з власної ініціативи без відповідної заяви позивача, де мають бути вказані поважні причини його пропуску, суд залишив його без розгляду на підставі статті 118 Господарського процесуального кодексу України.

До Господарського суду міста Києва 06.04.2021 від представника позивача надійшли письмові пояснення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (енергопостачальна організація) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр підвищення кваліфікації» 25.12.2015 уклали договір постачання теплової енергії № 250318-05, за яким енергопостачальна організація зобов`язалась поставляти відповідачу теплову енергію, а відповідач - оплачувати її вартість.

Позивачем та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (енергопостачальна організація) 11.10.2018 укладено договір про відступлення права вимоги № 601-18, за яким енергопостачальна організація відступила, а позивач набув права вимоги до відповідача за договором № 250318-05 від 25.12.2015 на суму 127 466, 17 грн.

За твердженням позивача, відповідач повністю не оплатив поставлену Публічним акціонерним товариством «Київенерго» у період часу з грудня 2015 року по квітень 2018 року теплову енергію, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 127 466, 17 грн. - основного боргу.

Відповідач стверджує, що договір про відступлення права вимоги № 601-18 від 11.10.2018 укладено з порушенням вимог законодавства.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним укладеного позивачем та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» договору про відступлення права вимоги № 601-18 від 11.10.2018 відповідач суду не надав, також не довів перед судом факт того, що договір є недійсним (нікчемним) у силу закону.

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини першої статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 517 Цивільного кодексу України встановлено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

На підтвердження наявності у відповідача заборгованості за договором № 250318-05 від 25.12.2015 у розмірі 127 466, 17 грн. позивач надав складені Структурним підрозділом «Енергозбут» №1 Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в односторонньому порядку облікові картки за грудень 2015 року - квітень 2018 року, довідку про стан розрахунків, рахунок-фактуру від 31.10.2020 на суму 82 525, 08 грн. та акт звіряння розрахунків.

За приписами статті 517 Цивільного кодексу України Публічне акціонерне товариство «Київенерго», як кредитор за договором № 250318-05 від 25.12.2015, зобов`язане було передати Комунальному підприємству виконавчого органу Київради "Київтеплоенерго", як новому кредитору, документи, які підтверджують права позивача на стягнення з відповідача заборгованості.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних документів, складених Публічним акціонерним товариством «Київенерго», які підтверджують обсяг і вартість спожитої відповідачем у період часу з грудня 2015 року по квітень 2018 року теплової енергії, а також її вартість.

Позивач стверджує, що облікові картки за грудень 2015 року - квітень 2018 року підтверджують обсяг і вартість поставленої відповідачу теплової енергії, оскільки вони складені позивачем на підставі переданих Публічним акціонерним товариством «Київенерго» баз даних ПК «Бітек» та ПК «Уніван-Термал».

Суд відхиляє дане твердження, оскільки умовами договору № 250318-05 від 25.12.2015 не передбачено, що обсяг та вартість поставленої відповідачу теплової енергії підтверджується базами даних ПК «Бітек» та ПК «Уніван-Термал».

Таким чином, позивач не надав суду документів, складених постачальником за договором № 250318-05 від 25.12.2015, які можуть підтвердити обсяг і вартість спожитої відповідачем теплової енергії та наявність у відповідача заборгованості у розмірі 127 466, 17 грн.

У зв`язку з відсутністю первинних документів, складених Публічним акціонерним товариством «Київенерго», встановити кількість спожитої Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр підвищення кваліфікації» у період часу з грудня 2015 року по квітень 2018 року за договором № 250318-05 від 25.12.2015 теплової енергії та її вартість, а отже і наявність у відповідача боргу є неможливим.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу за договором № 250318-05 від 25.12.2015 у розмірі 127 466, 17 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відмова у задоволенні основної вимоги позову, у даному випадку, зумовлює відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Відповідач у відзиві просив суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності.

Відповідно до частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні, то позовна давність судом не застосовується.

Відповідач просить суд стягнути з позивача 14 000, 00 грн. витрат на правову допомогу.

У відповідності до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідач та Адвокатське об`єднання «Праймлекс» 01.03.2021 уклали договір про надання правової допомоги, за яким адвокатське об`єднання зобов`язалось надавати позивачу правову допомогу, а позивач - оплатити надані послуги.

Частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, відповідачем надано платіжне доручення № 807 від 09.03.2021 на суму 14 000, 00 грн.

Відповідно до частини шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені статею 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг, предмет та підстави позовних вимог, заперечення позивача проти розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що визначений відповідачем розмір витрат на послуги адвоката є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, що суперечить принципу розподілу витрат.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5, ідентифікаційний код 40538421) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр підвищення кваліфікації» (04070, місто Київ, вулиця Фролівська, будинок 1/6, ідентифікаційний код 39148119) 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю.Кирилюк