ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3162/20

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа", Київська область, м. Вишгород

про стягнення 1395446,33 грн.

За участю секретаря судового засідання Мамчур А.О.

За участю представників:

від позивача: Поліщук В.О. (довір. № 14-334 від 22.12.2020 р.);

від відповідача: Дяченко Л.Л. (довір. № 2738/08 від 18.11.2020 р.).

встановив:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" (відповідач) про стягнення 290841,24 грн. заборгованості, 618671,42 грн. пені, 227972,24 грн. 3 % річних та 531200,17 грн. інфляційних втрат, всього 1668685,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату за переданий позивачем природний газ відповідно до укладеного між ними договору постачання природного газу № 2132/1718-БО-17 від 18.09.2017 р. та не виконав зобов`язання у строк, визначений договором, чим порушив п. 6.1 Договору, у зв`язку з чим позивач, посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути 290841,24 грн. заборгованості, 227972,24 грн. 3 % річних та 531200,17 грн. інфляційних втрат, а також 618671,42 грн. пені відповідно до п. 8.2. Договору.

12.01.2021 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить задовольнити позов частково, а саме стягнути на користь позивача основну суму заборгованості та пеню у розмірі 1% від заявленої суми, а в решті позовних вимог відмовити. Відповідач зазначає, що заборгованість за постачання природного газу виникла не з вини відповідача, оскільки він позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків, та, що проведення розрахунків за поставлений природний газ здійснювалось згідно з порядком розподілу коштів, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р. «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу». Також відповідач, посилаючись на ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, просить зменшити розмір пені на 99%.

18.01.2021 р. засобами електронного зв`язку до господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій у повному обсязі.

01.02.2021 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він просить задовольнити позовну заяву частково, а саме: зменшити розмір пені на 99% (до 6186,71 грн.); застосувати контррозрахунок інфляційних втрат, проведений відповідачем, згідно з яким сума інфляційних втрат складає 508415,10 грн. Щодо суми розрахованих позивачем 3% річних відповідач не заперечував.

01.02.2021 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження в частині стягнення основної суми боргу, в якому відповідач просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу у зв`язку з його сплатою.

11.02.2021 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 619167,45 грн. пені, 230765,84 грн. 3% річних та 545513,04 грн. інфляційних втрат, всього 1395446,33 грн.

Таким чином, судом розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 619167,45 грн. пені, 230765,84 грн. 3% річних та 545513,04 грн. інфляційних втрат, всього 1395446,33 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.02.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.03.2021 р.

23.02.2021 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшла відповідь на заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій відповідач, посилаючись на ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, просить суд задовольнити позовну заяву частково, а саме зменшити розмір пені на 99% (до 6191,67 грн.), застосувати контррозрахунок інфляційних втрат, проведений відповідачем у сумі 515612,24 грн., та задовольнити вимогу про стягнення 3 % річних, розрахованих позивачем.

У підготовчих засіданнях 19.01.2021 р. та 02.02.2021 р. судом оголошено перерву до 02.02.2021 р. та 11.02.2021 р.

Представник позивача у підготовчих засіданнях 19.01.2021 р., 02.02.2021 р. позовні вимоги підтримав, а у підготовчому засіданні 11.02.2021 р. та у судовому засіданні 02.03.2021 р. позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у підготовчих 19.01.2021 р., 02.02.2021 р. та у судовому засіданні 02.03.2021 р. просив зменшити розмір пені на 99% та застосувати контррозрахунок інфляційних втрат. У підготовче засідання 11.02.2021 р. представник відповідача не з`явився.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

18.09.2017 р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (перейменоване на Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) (постачальник) та Вишгородським районним комунальним підприємством "Вишгородтепломережа" (споживач) було укладено договір № 2132/1718-БО-17 постачання природного газу.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що постачальник передає споживачу за період з 01.10.2017 р. по 31.03.2018 р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 1400,0 тис. куб. м., у тому числі за місяцями: жовтень 2017 р. 80,0; листопад 2017 р. 200,0; грудень 2017 р. 300,0; січень 2018 р. 320,0; лютий 2018 р. 300,0; березень 2018 р. 200,0.

Відповідно до п. 3.7 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно з п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. м газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 грн., крім того ПДВ-20%. Усього до сплати з ПДВ 9488,64 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 р. до 31.03.2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 12 договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На виконання умов договору позивач за період з 31.10.2017 р. по 31.03.2018 р. передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 11036531,33 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 р. на суму 583712,66 грн., від 30.11.2017 р. на суму 1605202,72 грн., від 31.12.2017 р. на суму 1659525,18 грн., від 31.01.2018 р. на суму 2517326,70 грн., від 28.02.2018 р. на суму 2452690,09 грн., від 31.03.2018 р. на суму 2218073,98 грн.

Як вбачається з довідки по операціям Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" з 01.09.2017 р. по 31.12.2019 р., наданих відповідачем банківських виписок за період з 04.09.2020 р. по 30.12.2020 р. та розрахунку позивача, відповідач за отриманий в жовтні 2017 року, листопаді 2017 року, грудні 2017 року, січні 2018 року, лютому 2018 року та березні 2018 року природний газ розрахувався в повному обсязі, проте з порушенням строку оплати, встановленого п. 6.1 договору. Останній платіж за актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 р. був здійснений 08.02.2018 р. у сумі 377561,38 грн.; за актом від 30.11.2017 р. 07.03.2018 р. у сумі 466660,49 грн.; за актом від 31.12.2017 р. 25.04.2018 р. у сумі 420079,56 грн.; за актом від 31.01.2018 р. 18.12.2018 р. у сумі 21431,61 грн.; за актом від 28.02.2018 р. 18.06.2019 р. у сумі 7853,54 грн.; за актом від 31.03.2018 р. 30.12.2020 р. у сумі 33109,52 грн.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи несвоєчасну оплату відповідачем отриманого у період з 01.10.2017 р. по 31.03.2018 р. природного газу, позивач просить стягнути з відповідача 230765,84 грн. 3% річних та 545513,04 грн. інфляційних втрат.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 230765,84 грн., нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 28.11.2017 р. по 29.12.2020 р.

Оскільки наданий позивачем розрахунок 3% річних є арифметично вірним, то позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 230765,84 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача 545513,04 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 р. за період з грудня 2017 р. по січень 2018 р., від 30.11.2017 р. за період з січня 2018 р. по лютий 2018 р., від 31.12.2017 р. за період з лютого 2018 р. по березень 2018 р., від 31.01.2018 р. за період з березня 2018 р. по листопад 2018 р., від 28.02.2018 р. за період з квітня 2018 р. по травень 2019 р., від 31.03.2018 р. за період з травня 2018 р. по грудень 2020 р.

Згідно з контррозрахунком відповідача, наведеним у відповіді на заяву про зменшення розміру позовних вимог, сума інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за зобов`язанням жовтня 2017 року, листопада 2017 року, грудня 2017 року, січня 2018 року, лютого 2018 року та березня 2018 року за загальний період з грудня 2017 року по листопад 2020 року, з урахуванням дат виникнення заборгованості, становить 515612,24 грн.

Судом враховано правовий висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 р. у справі № 905/21/19, відповідно до якого при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.

Оскільки наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірним, то позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 545513,04 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 619167,45 грн. пені.

Пунктом 8.2 договору встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивач просить стягнути 619167,45 грн. пені, нарахованої на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо, із врахуванням дат виникнення заборгованості, за загальний період з 28.11.2017 р. по 25.10.2018 р. з дотриманням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України за вказаний період. Наданий позивачем розрахунок пені є арифметично вірним.

Як вже зазначалось, відповідач просить зменшити розмір пені на 99%, на що суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Посилання відповідача, що критичний майновий стан Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа", дебіторська заборгованість споживачів якого станом на 01.12.2020 р. складає 31814289,70 грн. та те, що відповідач не має інших коштів для розрахунку з позивачем ніж ті, відрахування яких передбачене Порядком розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р., не є винятковими обставинами з огляду на наступне.

Положення порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р., не позбавляють теплопостачальну організацію можливості впливати на своєчасність розрахунків і не виключає застосування до відповідача-споживача пені за прострочення в оплаті отриманого природного газу.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020 р. у справі № 903/918/19.

Крім того, відповідач не обмежений при здійсненні розрахунків з позивачем лише застосуванням рахунків із спеціальним режимом використання.

Наведені відповідачем у відзиві та у запереченнях на відповідь на відзив доводи не свідчать про виключність зазначених обставин та про вжиття будь-яких заходів відповідачем для недопущення порушення зі свого боку господарського зобов`язання з оплати вартості природного газу.

Щодо ступеня виконання зобов`язання боржником, судом встановлено, що порушення відповідачем умов договору № 2132/1718-БО-17 від 18.09.2017 р. щодо оплати отриманого природного газу носило систематичний характер, оскільки жодного місяця відповідач не розрахувався за отриманий газ своєчасно. Крім того, відповідач за отриманий у січні 2018 року природний газ розрахувався майже через рік, за отриманий у лютому 2018 року природний газ розрахувався більше ніж через рік, а за зобов`язаннями березня 2018 року розрахувався через два роки та вісім місяців від строку, встановленого п. 6.1 договору, що свідчить про тривале невиконання відповідачем умов договору № 2132/1718-БО-17 від 18.09.2017 р. При цьому, останній платіж було здійснено 30.12.2020 р., тобто після звернення позивача з даним позовом до суду та відкриття провадження у даній справі.

Також, судом враховано, що АТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, при цьому значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, та несвоєчасність оплати контрагентів перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, та може впливати на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів.

Враховуючи вищевикладене, та те, що умовами договору не передбачено нарахування пені понад шестимісячний термін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

Враховуючи вищезазначене, вимога позивача про стягнення з відповідача 619167,45 грн. пені підлягає задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" (07301, Київська обл., м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 3-В, код 13713569) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, код 20077720) 619167,45 грн. (шістсот дев`ятнадцять тисяч сто шістдесят сім грн. 45 коп.) пені, 230765,84 грн. (двісті тридцять тисяч сімсот шістдесят п`ять грн. 84 коп.) 3% річних, 545513,04 грн. (п`ятсот сорок п`ять тисяч п`ятсот тринадцять грн. 04 коп.) інфляційних втрат та 20931,70 грн. (двадцять тисяч дев`ятсот тридцять одну грн. 70 коп.) судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час згідно пункту 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 08.04.2021 р.

Суддя О.О. Рябцева