ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Черкаси справа № 925/280/21

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Г.М. Скиби, секретаря судового засідання Л.В.Романенко у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду розглянув за правилами спрощеного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПК Індустрія», м. Харків, пров. Сімферопольський, 6, літера «Д-1»

до Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт», Черкаська область, м. Черкаси, вул. Маршала Красовського, буд. 8

про стягнення 9641,82 грн заборгованості,

без участі представників сторін.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПК Індустрія»

звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» про стягнення заборгованості за договором поставки №180119/1 від 18.01.2019 в розмірі 9641,82 грн, з яких:

2719,95 грн основного боргу,

3504,18 грн пені,

593,52 грн інфляційних втрат,

2469,98 грн штрафу,

354,19 грн 3 % річних,

та відшкодування судових витрат.

Короткий опис руху справи.

Позивач 09.03.2021 звернувся з позовом від 03.03.2021 в господарський суд Черкаської області.

Провадження у справі відкрито 12.03.2021 у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін; проведення судового засідання призначено на 01.04.2021 (а.с. 50-51).

30.03.2021 позивачем до суду подано заяву від 25.03.2021 про відмову від частини позовних вимог, оскільки відповідачем погашено 2719,95 грн основного боргу. Просить стягнути 3504,18 грн пені, 2 469,98 грн штрафу, 593,52 грн інфляційних втрат, 354,19 грн 3 % річних та судові витрати у загальному розмірі 4770,00 грн покласти на відповідача у повному обсязі.

Позивач подав суду оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви.

Відповідач відзиву не надав, вимоги не заперечив, пропозицій по врегулюванню спору не надіслав.

Ухвала суду від 12.03.2021 про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 22.03.2021, що підтверджено підписом про отримання поштового повідомлення.

Інших доказів чи клопотань сторін до суду не надходило.

За результатами розгляду спору судом 01.04.2021 підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення у відповідності з приписами ст. 240 ГПК України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПК Індустрія» (Позивач, Продавець) 18.01.2019 уклав з Приватним акціонерним товариством «Первомайський кар`єр «Граніт» (Відповідач, Покупець) договір поставки №180119/1.

Відповідно до п.4.1 Договору покупець здійснює оплату кожної партії товару по відповідному рахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця протягом 5 банківських днів з моменту відвантаження товару.

Відповідно з п.4.2. Договору у разі поставки товару на умовах FCA м. Харків, факт відвантаження товару підтверджується документом (декларацією), виданою перевізником продавцю.

На виконання своїх зобов`язань за договором поставки №180119/1 позивач поставив товар чотирма партіями, що підтверджуються видатковими накладними , експрес- накладними та рахунками на оплату:

видаткова накладна №1801029 від 18.01.2019 на суму 1600,01 грн, рахунок на оплату №1801018 від 18.01.2019, експрес накладна 1811 від 18.01.2019;

видаткова накладна №2501005 від 25.01.2019 на суму 1999,99 грн, рахунок на оплату №2501008 від 25.01.2019, експрес накладна 1476 від 25.01.2019;

видаткова накладна №3001008 від 30.01.2019 на суму 16699,97 грн, рахунок на оплату №2901007 від 29.01.2019, експрес накладна 6170 від 30.01.2019;

видаткова накладна №2805003 від 28.05.2019 на суму 22399,99 грн, рахунок на оплату №28052252 від 28.05.2019, експрес накладна 0981 від 28.05.2019 (а.с. 21-28).

Загальна фактична вартість товару складає 42699,96 грн.

Послуги були оплачені частково платіжними дорученнями:

- №19508 від 22.05.2019 на суму 10000,00 грн.;

- №19535 від 28.05.2019 на суму 5580,03 грн;

- №19644 від 11.06.2019 на суму 6000,00 грн;

- №19697 від 19.06.2019 на суму 10000,00 грн;

- №20081 від 06.08.2029 на суму 6399,99 грн (а.с. 35-36).

На момент звернення з позовом позивач вказав суму заборгованості 2719,95 грн.

На суму заборгованості з урахуванням приписів ст. 625 ЦК України позивачем нараховано до стягнення з відповідача 3504,18 грн пені, 2469,98 грн штрафу, 593,52 грн інфляційних втрат, 354,19 грн 3 % річних.

На момент розгляду справи в судовому засіданні 30.02.2021 позивач зменшив позовні вимоги до 3504,18 грн пені, 2 469,98 грн штрафу, 593,52грн інфляційних втрат, 354,19 грн 3% річних за користування грошовими коштами. Заяву позивача від 30.03.2021 про відмову від частини позовних вимог прийнято судом до розгляду.

Відповідач вимоги не заперечив. Доказів погашення боргу чи пропозицій по врегулюванню спору не направив. Неоплата поставленого товару стала причиною звернення позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості.

Інших доказів, пояснень та документів суду сторонами не подано.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи доводи та пояснення сторін, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є суб`єктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатної поставки товару на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правовою природою спірний договір №180119/1 є договором поставки (як різновид купівлі-продажу) і відповідає вимогам ст. 655 Глави 54 ЦК України, якою встановлено, що одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати гроші, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, - є господарським зобов`язанням.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір поставки (купівлі-продажу) №180119/1 від 18.01.2019 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

На момент розгляду справи основний борг погашено.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат, % річних за користування грошовими коштами та пені.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

На підставі вказаних положень позивачем нараховано відповідачу 593,52 грн інфляційних втрат за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме за періоди:

з лютого 2019 по січень 2021 на суму боргу 1600,01 грн;

з лютого 2019 по травень 2919 на суму боргу 16699,97 грн;

з червня 2019 по січень 2021 на суму боргу 1119,94 грн.

Також відповідачу нараховано 354,19 грн - 3% річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме за періоди:

з 26.01.2019 по 03.03.2021 за видатковою накладною №1801029 від 18.01.2019;

з 07.02.2019 по 03.03.2021 за видатковою накладною №3001008 від 30.01.2019;

з 05.06.2019 по 05.08.2019 за видатковою накладною №2805003 від 28.05.2019.

Здійснивши перевірку правильності нарахування, інфляційних втрат і річних нарахувань за допомогою калькулятора штрафних санкцій апаратного комплексу Еліт: Ліга Закон, судом встановлено, що позивачем вірно здійснено розрахунки та нарахування.

Відповідно п.7.2. договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань добросовісна сторона має право на стягнення упущеної вигоди, пені (штрафної неустойки) у розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання, за кожен день простроченого виконання зобов`язання. За прострочення зобов`язання понад 60 днів винна сторона сплачує добросовісній стороні додатково штраф у розмірі 10% від суми невиконаного в строк зобов`язання.

В зв`язку з несвоєчасною оплатою поставленого товару позивачем також було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 2 469,98 грн штрафу як разове ситягнення на умовах договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є стимулом контрагента в дотриманні умов договору та правовим наслідком у разі порушення ним зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

В зв`язку з несвоєчасною оплатою поставленого товару позивачем також було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3504,18 грн пені.

Здійснивши перевірку правильності нарахування пені за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій Ліга Закон: ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3. судом встановлено, що нарахування пені здійснено позивачем вірно, не перевищує сум можливого нарахування за спірні періоди, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Відповідач доводи позивача не спростував, свого контррозрахунку вимог не надав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

З огляду на встановлені судом обставини та враховуючи, що позивачем доведено та належними доказами підтверджено в діях відповідача порушення умов договору та підстави для застосування нарахованих санкцій до ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт», суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ТОВ ТД «ПК Індустрія» до ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт». Позов підлягає до задоволення. Належить стягнути з Відповідача на користь позивача:

3504,18 грн пені,

593,52 грн інфляційних втрат,

2469,98 грн штрафу,

354,19 грн 3 % річних.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п. 4 ст. 11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення «Агрокомплекс проти України» №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення «Серявін проти України» №4909/04 від 10.02.2010, рішення «Трофімчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010);

- принцип повноти та межі обгрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія А, №303-А, п. 29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення «Желтяков проти України» №4994/04 від 09.09.2011).

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що проведення оплати відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату - має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання доказів про проведення розрахунку.

Окрім того, позивач вказує, що розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які пов`язані з розглядом даної справи, складає 2500,00 грн, та підтверджується Договором про надання правової допомоги №1 від 21.12.2020 (а.с. 37-38), Актом наданих послуг (виконаних робіт) від 03.03.2021, детальним описом робіт (наданих послуг).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами пропорційно задоволених вимог.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 16, 58 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро.

В свою чергу п. 4 ч. 1 ст. 1 вказаного закону визначає, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Про необхідність вирішення питання розподілу судових витрат представник позивача заявив до прийняття рішення у справі і спору в цій частині немає.

Згідно зі ст.ст. 129-130 Господарського процесуального кодексу України судові витрати належить покласти на відповідача повністю та стягнути на користь позивача 2270,00 грн судового збору, 2500,00 грн витрат на послуги адвоката.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Прийняти заяву позивача про відмову від частини позовних вимог на суму 2719,95 грн.

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача: Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт», Черкаська область, м. Черкаси, вул. Маршала Красовського, буд. 8, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПК Індустрія», м. Харків, пров. Сімферопольський, 6, літера «Д-1» , ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

3504,18 грн пені,

593,52 грн інфляційних втрат,

2469,98 грн штрафу,

354,19 грн 3 % річних,

2270,00 грн судового збору,

2500,00 грн витрат на послуги адвоката.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення.

Повне рішення складено 06.04.2021.

Суддя Г.М.Скиба