РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.04.2021Справа № 910/1354/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РУШ»

до фізичної особи-підприємця Яворської Лідії Василівни

про стягнення 5 600, 00 грн

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РУШ» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Яворської Лідії Василівни (надалі-відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 5 600, 00 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 525, 526, 530, 610, 612, 617, 1212 Цивільного кодексу України, ст. 193, 202, 216, 218, 283 Господарського кодексу України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг №1-22/04 від 22.04.2019, в частині своєчасного та повного надання послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/1354/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження в справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02132, місто Київ, вулиця Дніпровська Набережна, 26, квартира 103.

Також у даному випаду судом враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №910/1354/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.04.2019 між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) укладений договір про надання інформаційно-консультаційних послуг №1-22/04 від 22.04.2019 (далі - договір).

Пунктами 1.1., 1.2., 1.3., 1.4. договору передбачено, що виконавець зобов`язується надати замовнику за плату інформаційно-консультаційні послуги на тему «Бірюзові Організації», а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку та терміни, передбачені цим договором. Обсяг інформаційно-консультаційних послуг на тему «Бірюзові Організації» (надалі майстер-клас), включає участь в усіх заходах в рамках проекту. Виконавець зобов`язується розпочати надання послуг не пізніше, ніж 31.05.2019 та забезпечити необхідні умови для участі представників замовника у майстер-класі. Закінчення надання послуг збігається з закінченням майстер-класу, 31.05.2019. Надання послуг відбувається шляхом надання інформації і консультацій під час проведення майстер-класу.

Виконавець зобов`язаний надати замовнику послуги, передбачені договором, якісно та у визначеному обсязі, у свою чергу замовник зобов`язаний оплатити послуги виконавцю у передбаченому в договорі порядку та термінах (п. 2.2., 2.3. договору).

Відповідно до п. 3.1., 3.2. договору, датою здійснення оплати послуг вважається дата зарахування повної вартості послуг на рахунок виконавця відповідно вартість послуг становить 5 600, 00 грн.

Згідно із п. 3.4. договору, якщо замовник або інші особи, для яких за дорученням замовника виконавець надає послуги за договором, після оплати послуг і початку їх надання в односторонньому порядку повністю або частково відмовляються від отримання послуг, сплачені за даним договором кошти замовнику повертаються в повному обсязі на протязі 2 місяців з моменту отримання повідомлення.

Факт надання виконавцем замовнику послуг за договором підтверджується складанням акту надання послуг у порядку передбаченому договором та за встановленою виконавцем формою. Виконавець складає акт у 2-х примірниках і направляє його замовнику протягом 3-х робочих днів після закінчення надання послуг. Замовник, при відсутності в нього зауважень відносно наданих послуг, не пізніше 3-х робочих днів після отримання акту, зобов`язується повернути його виконавцю з підписом уповноваженої особи й печаткою замовника. У випадку не повернення замовником виконавцю акту у зазначений строк, послуги вважаються наданими виконавцем належно, а також прийнятими замовником без зауважень. (п. 4.1., 4.2., 4.3. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору, договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.05.2019, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним.

На виконання умов договору, позивач оплатив вартість послуг у розмірі 5 600, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №122176 від 11.05.2019.

04.09.2020 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою вих. №34/2020ЮД, в якому повідомив останнього про відмову від отримання послуг та пред`явив вимогу про повернення суми попередньої оплати вартості послуг.

Однак, як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання щодо надання послуг за вказаним договором не виконав, відповіді на претензію не надав та кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 5 600, 00 грн попередньої оплати.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Судом встановлено, що укладений позивачем та відповідачем правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання глави 63 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до норм ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно зі ст. 613 Цивільного кодексу України, кредитор є таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Згідно з ч. 2 ст. 612 Цивільного кодексу України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, позивач оплатив вартість послуг у розмірі 5 600, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №122176 від 11.05.2019.

Доказів на підтвердження виконання робіт відповідачем матеріали справи не містять та відповідачем в порядку встановленому ГПК таких доказів не надано.

У свою чергу позивач, у відповідності до п. 3.4 договору, звернувся до відповідача з листом-вимогою вих. №34/2020ЮД від 04.09.2020, в якому повідомив останнього про відмову від отримання послуг та пред`явив вимогу про повернення суми попередньої оплати вартості послуг.

Частиною 2 ст. 570 Цивільного кодексу України встановлено, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Аванс є звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. У разі невиконання зобов`язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила (постанова ВС від 28.11.2019 у справі №910/1084/18).

З огляду на те, що в договорі сторони прямо погодили обов`язок виконавця повернути кошти замовнику в повному обсязі на протязі 2 місяців з моменту отримання повідомлення про відмову від отримання послуг, а відповідно до встановлених вище судом фактичних обставин щодо ненадання відповідачем послуг, суд приходить до висновку про існування у відповідача зобов`язання повернути позивачу 5 600, 00 грн оплати за послуги, тому позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 5 600, 00 грн заборгованості.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Яворської Лідії Василівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РУШ» (49101, місто Дніпро, вулиця Володимира Антоновича, будинок 6, ідентифікаційний код 32007740) 5 600 (п`ять тисяч шістсот) грн 00 коп. заборгованості та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 08.04.2021.

Суддя Я.А.Карабань