ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2021 р. Справа№ 910/14771/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Попікової О.В.

Євсікова О.О.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвський ливарно-механічний завод"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020

у справі №910/14771/20 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Іванна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвський ливарно-механічний завод"

про стягнення 130 500,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

28.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Селянського (фермерського) господарства "Іванна" (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвський ливарно-механічний завод" (надалі-відповідач) про стягнення 130 500,00 грн безпідставно набутих коштів.

Матеріально-правовою підставою позову позивач обрав положення 1212 ЦК України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/14771/20 позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвський ливарно-механічний завод" на користь Селянського (фермерського) господарства "Іванна" 130 500 грн 00 коп. безпідставно набутих коштів, 2 102 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору, 13 000 грн 00 коп. на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвський ливарно-механічний завод" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/14771/20 скасувати повністю та прийняти нове судове рішення про відмову у задовленні позову. В апеляційній скарзі також заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник вказує на неправильне застосування судом першої інстанції положень 1212, 1213, 1215 Цивільного кодексу України.

Крім того, відповідач зазначив, що наявність чинної мирової угоди є достатньою та належною підставою набуття майна та посилався на правову позицію висловену Верховним Судом у справах від 10.09.2018 у справі №638/11807/15-ц, від 12.09.2018 у справі №154/948/16, від 12.12.2018 у справі №205/3330/14-ц.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив скаргу відхилити та оскаржене судове рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 задоволено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про здійснення розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвський ливарно-механічний завод" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/14771/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 24.02.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 24.02.2021.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3 статті 12 ГПК України).

Відповідно до частини 3 статті 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, а також те, що предметом позову у цій справі є вимога стягнення 130 500,00 грн колегія суддів вирішила розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 ГПК України.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 12.07.2018 у справі №902/136/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" до Фізичної особи-підприємця Плахотнюка Олександра Васильовича, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" та Селянське (фермерське) господарство "Іванна" про стягнення 431 490,47 грн; за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Плахотнюка Олександра Васильовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дунаєвецький ливарно-механічний завод", третя особа Селянське (фермерське) господарство "Іванна" про зобов`язання усунути за власний рахунок недоліки в обладнанні затверджено мирову угоду від 09.07.2018 (далі - мирова угода) з додатком № 1 по справі № 902/136/18 у редакції, наведеній в ухвалі.

ТОВ "Керуюча компанія "Торговий дім "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. із заявою про примусове виконання ухвали Господарського суду Вінницької області від 12.07.2018 у справі № 902/136/18 в частині сплати Селянським (фермерським) господарством "Іванна" 130 000,00 грн заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ухвалою Господарського суду Вінницької області № 902/136/18 від 12.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дунаєвський ливарно-механічний завод", Фізичною особою-підприємцем Плахотнюк Олександром Васильовичем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвський ливарно-механічний завод" та Селянським (фермерським) господарством "Іванна" затверджено мирову угоду, відповідно до якої ФОП Плахотнюк О.В. зобов`язаний перерахувати на рахунок ТОВ "Торговий Дім "Дунаєвський ливарно-механічний завод" перший платіж за договором купівлі-продажу № 160517/1 від 16.05.2017 у розмірі 260 000,00 грн, після чого ТОВ "Торговий Дім "Дунаєвський ливарно-механічний завод" та ТОВ "Керуюча компанія "Дунаєвський ливарно-механічний завод" у 40-ка денний строк виконують перелік робіт визначений в акті обстеження, за результатом чого останні підписують акт виконаних робіт та акт введення об`єкту. Після підписання вказаного акту у позивача виникає зобов`язання сплатити на користь відповідача 130.000,00 грн згідно договору купівлі-продажу № 160517/1 від 16.05.2017. Проте відповідачем та ТОВ "Торговий Дім "Дунаєвський ливарно-механічний завод" свої зобов`язання за затвердженою мировою угодою виконано не було та передбачені акти не підписано. В супереч того, що у позивача не виникло обов`язку щодо сплати 130.000,00 грн, відповідач звернувся із заявою про примусове виконання ухвали Господарського суду Вінницької області № 902/136/18 від 12.07.2018, на підставі чого Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Гненним Д.А. відкрито виконавче провадження № ВП 60847903, накладено арешт на кошти та на майно боржника та стягнуто з позивача 143 500,00 грн, з яких 130 000,00 грн становить платіж за договором № 160517/1 від 16.05.2017, 500,00 грн витрати на виконавче провадження та 13 000,00 грн винагорода приватному виконавцю. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 30.01.2020, яка залишена без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.04.2020 у справі № 902/136/18 визнано незаконними дії приватного виконавця та скасовано постанови винесені у виконавчому провадженні № ВП 60847903. Враховуючи викладене, у відповідача відсутні підстави на отримання від позивача коштів у розмірі 130 000,00 грн, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 130.500,00 грн безпідставно набутих коштів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідачем всупереч умов та порядку виконання мирової угоди (щодо послідовності її виконання) пред`явлено мирову угоду до виконання в примусовому порядку, за результатами якого приватним підприємцем неправомірно стягнуто з позивача кошти, які позивач мав сплатити лише після підписання актів виконаних робіт, які наразі не підписані.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Затверджена судом мирова угода укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" (Сторона-1), Фізичною особою-підприємцем Плахотнюк Олександром Васильовичем (Сторона-2), Товариством з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" (Сторона-3) та Селянським (фермерським) господарством "Іванна" (Сторона-4).

Розділ 2 мирової угоди містить наступні Умови та порядок виконання взаємних поступок:

2.1. Сторони мирової угоди, за участі уповноважених представників, шляхом огляду на місті встановили та узгодили перелік технічних завдань за договорами № 160517/1 та № 160517 від 16.05.2017, про що складено акт обстеження обладнання (додаток № 1 до даної мирової угоди), який є невід`ємною частиною цієї Мирової угоди, з метою корегування та налагодження продуктивності цілісного виробничого, комплексу - сушарки зернової "Дунаївчанка 9". Сторони підтверджують, що розуміють та однаково тлумачать/трактують умови акту обстеження.

2.2. Сторони узгодили, що загальна сума, яку мають сплатити Сторона-2 та Сторона-4 Стороні-1 та Стороні-3, становить 520 000,00 грн, із наступного розрахунку: 1) 350 000,00 грн - за договором купівлі-продажу № 160517/1 від 16.05.2017, укладеним між Стороною-1 та Стороною-2; 2) 130 000,00 грн - за договором купівлі-продажу № 160517 від 16.05.2017, укладеним між Стороною-3 та Стороною-4; 3) 40 000,00 грн - вартість робіт з налаштування і технічної переробки деталей та вузлів згідно домовленості сторін за цією мировою угодою, які відображені в акті обстеження.

2.3. З метою виконання даної мирової угоди Сторона-2 перераховує на рахунок Сторони-1 перший платіж згідно Договору купівлі-продажу № 160517/1 від 16.05.2017 в сумі 260 000,00 грн протягом 3-ох робочих днів з моменту набрання законної сили ухвалою Господарського суду Вінницької області про затвердження даної мирової угоди.

2.4. Перелік робіт, визначених в акті обстеження, виконуються спеціалістами Сторони-1 і Сторони-3 у 40-денний строк з моменту оплати Стороною-2 першого платежу відповідно до п. 2.3. даної мирової угоди. З метою покращення якості та потужності роботи цілісного виробничого комплексу - сушарки зернової "Дунаївчанка 9" обсяг робіт в процесі виконання п. 2.4 мирової угоди може бути збільшено за рахунок Сторони-1 і Сторони-3. За результатами виконаних робіт сторони підписують двосторонні документи: акт виконаних робіт та акт введення об`єкту (зерносушарки "Дунаївчанка 9") в експлуатацію.

2.5. На наступний день, після підписання актів виконаних робіт та введення об`єкту в експлуатацію, про які зазначено в п. 2.4. мирової угоди, Сторона-2 сплачує на користь Сторони-1 згідно п. 2.2 даної мирової угоди 90 000,00 грн за умовами договору купівлі-продажу № 160517/1 від 16.05.2017 та 40 000,00 грн за умовами мирової угоди; Сторона-4 сплачує на користь Сторони-3 130 000,00 грн згідно договору купівлі-продажу № 160517 від 16.05.2017.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 30.01.2020 у справі № 902/136/18 встановлено наступне.

На виконання п. 2.3 мирової угоди ФОП Плахотнюком О.В. згідно платіжного доручення № 109 від 12.07.2018 перераховано 260 000,00 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дунаєвецький ливарно-механічний завод".

Натомість, за умовами п. 2.4. мирової угоди, спеціалістами Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод", у 40-денний строк з моменту оплати фізичною особою-підприємцем Плахотнюком Олександром Васильовичем першого платежу в сумі 260 000,00 грн, мав був виконаний перелік робіт, визначених в акті обстеження. При цьому обсяг робіт в процесі виконання міг бути збільшеним, а за результатами виконаних робіт сторони мали підписати акт виконаних робіт та акт введення об`єкту в експлуатацію.

Зокрема, мали бути проведені такі роботи:

1. Пониження біопечі до рівня 200 мм від підлоги монтажу;

2. Ремонт та переробка колосникової решітки біопечі;

3. Виготовлення з`єднувального елементу між біопіччю та теплообмінником;

4. Виготовлення цегляної покрівлі біопечі;

5. Приведення конструкції каналу гарячого повітря теплообмінника у первинне становище;

6. Виготовлення та заміна з`єднувального короба нижньої секції труб колектора теплообмінника з трубами димоходу;

7. Налаштування роботи зерносушарки у відповідності до технічних характеристик, передбачених технічним паспортом та Технічними умовами ТУ У 28.9-3870006-004:2016;

8. Запуск сушарки зернової "Дунаївчанка 9" в експлуатацію у порядку, передбаченому Технічними умовами ТУ У 28.9-3870006-004:2016.

Згідно видаткової накладної № ІВ-0000015 від 16.07.2018 та товарно-транспортної накладної № ІВ-16/07 від 16.07.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Торговий дім "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" прийняло біопіч та теплообмінник на ремонт.

Згідно акту прийому-передачі обладнання від 03.10.2018 до мирової угоди від 09.07.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Торговий дім "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" поставило, а Фермерське господарство "Іванна" прийняло обладнання в такій комплектації: цегла № 5, цегла № 44, цегла № 45, глина, утеплювач, теплообмінник, піч, кришка, хомут, коліно, труба. Передача обладнання здійснена на виконання мирової угоди з метою виконання монтажних робіт силами підприємства виробника.

При цьому в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження факти виконання усього переліку робіт, передбачених пунктами 1-6 додатку до мирової угоди, зокрема запуск сушарки зернової "Дунаївчанка 9" в експлуатацію. З цього приводу суд зауважує, що згідно умов мирової угоди, за результатами виконаних робіт, сторони мали підписати двосторонні документи: акт виконаних робіт та акт введення об`єкту (зерносушарки "Дунаївчанка 9") в експлуатацію.

Лише за дотримання цих умов, як передбачено пунктом 2.5. мирової угоди, на наступний день після підписання актів виконаних робіт та введення об`єкту в експлуатацію, про які зазначено в п. 2.4. мирової угоди, Селянське (фермерське) господарство "Іванна" мало сплатити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" 130 000,00 грн згідно договору купівлі-продажу № 160517 від 16.05.2017.

Натомість, звернувшись до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. із заявою про примусове виконання мирової угоди в частині сплати Селянським (фермерським) господарством "Іванна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" 130 000,00 грн боргу згідно договору купівлі-продажу №160517 від 16.05.2017, останнє в заяві стверджувало, що виконало всі свої зобов`язання по виготовленню та ремонту обладнання, передбачені мировою угодою від 12.07.2018. Так, у заяві зазначено, що 07.09.2018 Плахотнюк О.В. відмовився приймати обладнання. На його прохання стягувачами було відправлено проект нового обладнання та проект додатку № 2 до мирової угоди. Після ознайомлення з цими документами Плахотнюк О.В. змінив свою думку та відмовився від нового обладнання. В подальшому, згідно листа № 738 від 21.09.2018 ФОП Плахотнюк О.В. та СФГ "Іванна" погодились приймати обладнання.

Станом на час розгляду скарги на дії виконавця сторонами мирової угоди не надано доказів, які б підтверджували двостороннє підписання ними актів всіх виконаних робіт та введення об`єкту в експлуатацію, про які зазначено в п. 2.4. мирової угоди.

Лише за виконання названої умови мирової угоди всіма її сторонами, у Селянського (фермерського) господарства "Іванна" виникає обов`язок сплатити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" 130 000,00 грн згідно договору купівлі-продажу № 160517 від 16.05.2017.

За відсутності двосторонньо підписаних актів виконаних робіт та підписаного акту введення об`єкту в експлуатацію, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" не виникло підстав вимагати примусового стягнення з Селянського (фермерського) господарства "Іванна" 130 000,00 грн боргу.

Отже, оскільки у Селянського (фермерського) господарства "Іванна" не настав обов`язок сплатити 130.000,00 грн по причині відсутності обопільно підписаних актів виконаних робіт та підписаного акту введення об`єкту в експлуатацію, мирова угода в частині стягнення зі скаржника вищезазначеної суми заборгованості не підлягала примусовому виконанню приватним виконавцем.

З огляду на встановлене вище, ухвалою Господарського суду Вінницької області № 902/136/20 від 30.01.2020 задоволено скаргу Селянського фермерського господарства "Іванна" на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А., вчинені під час здійснення виконавчого провадження № 60847903 у справі № 902/136/18, та зокрема визнано незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Дмитра Анатолійовича щодо прийняття до виконання та відкриття виконавчого провадження № 60847903 з примусового виконання ухвали Господарського суду Вінницької області від 12.07.2018 по справі № 902/136/18; скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Гненного Дмитра Анатолійовича від 10.12.2019 № ВП 60847903 про відкриття виконавчого провадження.

Постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 29.04.2020 ухвалу Господарського суду Вінницької області від 30.01.2020 у справі № 902/136/20 залишено без змін.

Встановлені обставини відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України є преюдиційними та не потребують повторного доказування. Отже, оскільки на момент розгляду даної справи набрала законної сили ухвала у справі № 902/136/18, обставини, які були встановлені під час розгляду справи № 902/136/18 не підлягають доказуванню в межах даної справи.

Матеріали справи свідчать, що відбулося примусове стягнення кошів з рахунку Селянського (фермерського) господарства "Іванна" у рамках виконавчого провадження ВП № 60847903/1 на виконання мирової угоди затвердженої у справі № 902/136/18 від 12.07.2018, що підтверджується платіжним дорученням № 60847903/1 від 19.12.2019 (кошти в сумі 143 500,00 грн списано з рахунку СФГ "Іванна" та зараховані на рахунок приватного виконавця Гненного Д.А.).

З матеріалів справи вбачається, що сума 143 500,00 грн складається з: 130 000,00 грн борг, 500,00 грн компенсація витрат виконавчого провадження, 12 959,03 грн винагорода за виконавчим провадженням, 40,97 грн винагорода за виконавчим провадженням.

19.12.2019 на підставі розпоряджень приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. № 60847903 від 17.12.2019 та від 19.12.2019 при примусовому виконанні ухвали Господарського суду вінницької області № 902/136/18 від 12.07.2018 згідно платіжних доручень № 1347 від 17.12.2019 на суму 909,72 грн та № 1377 від 19.12.2017 на суму 129590,28 грн приватним виконавцем на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвський ливарно-механічний завод" перераховано кошти в загальному розмірі 130 500,00 грн.

Стягнення коштів у виконавчому провадженні № 60847903 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвський ливарно-механічний завод" в загальному розмірі 130500,00 грн підтверджується також листом відповіддю приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. № 2349 від 01.06.2020.

Водночас, в ході розгляду даної справи, сторонами мирової угоди також не надано доказів, які б підтверджували двостороннє підписання ними актів виконаних робіт та введення об`єкту в експлуатацію, про які зазначено в п. 2.4. мирової угоди.

Звертаючись із даним позовом до суду позивач просить стягнути з відповідача 130 500,00 грн, які кваліфікує як безпідставно набуті кошти.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Зважаючи на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції, з огляду на те, що постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д.А. про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2019 № ВП 60847903 щодо примусового виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Вінницької області № 902/136/18 від 12.07.2018 скасовано, а також те, що наразі у позивача не настав строк виконання зобов`язання за мировою угодою щодо сплати відповідачу 130 000,00 грн, погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у відповідача відсутні правові підстави для набуття вказаних коштів.

Як свідчать матеріали справи, позивач звертався до відповідача з вимогою в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України від 02.09.2020 про повернення безпідставно збережених коштів в сумі 130 500,00 грн у семиденний строк з моменту отримання даної вимоги. Дана вимога надіслана відповідачу 04.09.2020 рекомендованою кореспонденцією № 139 що підтверджується описом вкладення у ціни й лист від 04.09.2020. Відповідач отримав дану вимогу 25.09.2020, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту АТ "Укрпошта" в мережі Інтернет за трек-кодом 139.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання зобов`язання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідач відповідь на вимогу не надав та кошти позивачу не перерахував. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 130 500,00 грн коштів, сплачених під час виконавчих дій, які визнано в судовому порядку неправомірними, що утримуються відповідачем безпідставно, є доведеними та обгрунтованими, тому правомірно задоволенні судом першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги про те, що чинна мирова угода є достатньою правовою підставою набуття майна (отримання грошей) не знайшли свого підтвердження. При цьому, скаржник залишив поза увагою узгоджені сторонами умови мирової угоди, а саме п. 2.4, який передбачає за результатами виконаних робіт підписання сторонами двосторонніх документів: акту виконаних робіт та акту введення об`єкту (зерносушарки "Дунаївчанка 9") в експлуатацію.

Виходячи з умов мирової угоди, тільки за виконання названої умови мирової угоди всіма її сторонами, у Селянського (фермерського) господарства "Іванна" виникає обов`язок сплатити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" 130 000,00 грн згідно договору купівлі-продажу № 160517 від 16.05.2017. Натомість, станом на час розгляду позову не надано доказів, які б підтверджували двостороннє підписання ними актів всіх виконаних робіт та введення об`єкту в експлуатацію, про які зазначено в п. 2.4. мирової угоди.

Разом з тим, суд відхиляє твердження скаржника про те, що позивач відмовився в односторонньому порядку від виконання мирової угоди, оскільки доказів зазначеного матеріали справи немістять, а самі посилання відповідача не можуть слугувати доказом.

Посилання скаржника на постанови Верховного Суду у справах від 10.09.2018 у справі №638/11807/15-ц, від 12.09.2018 у справі №154/948/16, від 12.12.2018 у справі №205/3330/14-ц є неприйнятними з огляду на те, що такі постанови прийнято судом касаційної інстанції з огляду на іншу фактично-доказову базу у відповідних справах, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших обставин, ніж встановлених у зазначеній справі, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення.

Доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відтак, усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Стосовно розподілу витрат позивача на правову допомогу в розмірі 13.000,00 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

21.12.2019 між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Бератер" (адвокатське об`єднання) був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги № 21-12/19 за умовами якого адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надати правову (правничу) допомогу клієнту, а клієнт зобов`язується оплатити за надання правової (правничої) допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Адвокатським об`єднанням "Бератер" адвокату Дудчик Олегу Михайловичу 23.09.2020 виданий ордер серії АВ № 1004641 на надання правової допомоги СФГ "Іванна" у Господарському суді міста Києва.Підтвердженням того, що Дудчик Олег Михайлович є адвокатом свідчить свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія № 619 від 27.10.2008.

Згідно з п. 5 вказаного договору за надання правової (правничої) допомоги за цим договором клієнт зобов`язаний сплатити адвокатському об`єднанню гонорар, розмір, порядок обчислення (фіксований розмір, погодинна оплата) та сплата якого визначаються сторонами у додатках до договору.

Додатком № 1 від 13.10.2020 до договору за надання послуг з правової допомоги щодо звернення до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Дунаєвецький ливарно-механічний завод" 130 500,00 гри безпідставно набутих коштів. Клієнт сплачує адвокатському об`єднанню плату у формі гонорару у погодженому Сторонами розмірі 13 000,00 грн шляхом розрахунку готівкою. На підтвердження здійснення розрахунку адвокатське об`єднання видає клієнту довідку.

Згідно розрахунку суми гонорару від 13.10.2020 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 21-12/19 від 21.12.2019 адвокатським об`єднанням надається правнича допомога наступного характеру: 1) попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, 2) проведення правового аналізу спірних правовідносин та судової практики в аналогічних правовідносинах, 3) підготовка проекту вимоги про повернення коштів, 4) зібрання доказів шляхом направлення адвокатського запиту, 5) складання та оформлення позовної заяви.

Винагорода виплачена позивачем адвокатському об`єднанню в розмірі 13 000,00 грн, що підтверджується довідками адвокатського об`єднання № 13-10/20-1 від 13.10.2020 на суму 5 000,00 грн та № 15-10/20-1 від 15.10.2020 на суму 8 000,00 грн.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові № 922/445/19 від 03.10.2019 дійшла висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

За відсутності заперечень відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та відповідного клопотання про їх зменшення, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на професійну правову допомогу покладаються на відповідача повністю в сумі 13 000,00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/14771/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.В. Попікова

О.О. Євсіков