ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2021 р. Справа№ 910/17071/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" та Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2021

у справі №910/17071/20 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря"

до Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива"

про стягнення 17 400,01 грн,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Приватне акціонерне товариство "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" (далі - відповідач) про стягнення 17 400,01 грн, у тому числі: 12296,13 грн пені, 2510,26грн - 3% річних та 2593,62 грн інфляційних втрат коштів. Також позивач просив стягнути 4125,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав зобов`язання з оплати вартості товару, отриманого за договором №08/11 від 08.11.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 у справі №910/4575/20 було стягнуто з відповідача суму основного боргу в розмірі 217200,00 грн, пеню в розмірі 9808,52 грн та 3% річних в розмірі 1414,06 грн за період з 15.01.2020 по 31.03.2020, а також 65160,00 грн штрафу. Оскільки відповідач заборгованість не сплатив позивачем нараховані 12296,13 грн пені і 2510,26 грн - 3% річних за період з 01.04.2020 по 19.08.2020, а також 2593,62 грн інфляційних втрат коштів за період з січня по серпень 2020 року (які не заявлялись у справі №910/4575/20).

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що позивачем не обґрунтовано кінцеву дату нарахування - 19.08.2020. Також заявив клопотання зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в якому просив відмовити у розподілі цих витрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14 січня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" на користь Приватного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" 12296,13 грн пені, 2 510,26 грн - 3% річних, 1 075,97 грн інфляційних втрат коштів, 1918,66 грн судового збору та 3 765,25 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимогах та задовольнити позовні вимоги в повному в повному обсязі. Також просить стягнути з відповідача 5255,00 грн судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки зазначаючи про допущену позивачем арифметичну помилку у розрахунку інфляційних втрат коштів і стягнувши їх за період з квітня по серпень 2020 року, судом не враховано, що у справі №910/4575/20 позивачем інфляційні втрати коштів до стягнення не заявились, а тому розрахунок зроблений за весь час прострочення - з січня по серпень 2020 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22 лютого 2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 15 березня 2021 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Також не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Дочірнє підприємство "Бест Альтернатива" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а також вирішити питання судових витрат, поклавши їх на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно досліджені обставини справи, а позивачем не обґрунтовано обраний період нарахування штрафних санкцій, оскільки початок (01.04.2020) відліку строку є зрозумілим, проте кінець відліку строку (19.08.2020) залишається невідомим. Крім цього, суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач по тексту позовної заяви просив стягнути інфляційні "витрати", а судом стягнуті інфляційні "втрати". Також вказує, що ним понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

22 лютого 2021 року від відповідача надійшли доповнення до апеляційної скарги (направлені до суду 11.02.2021), у яких він наводить додаткові обґрунтування своїх доводів та просить поновити строк на подання цих доповнень, посилаючись на те, що копію рішення отримав 22.01.2021.

У доповненнях до апеляційної скарги відповідач посилається на правові позиції Верховного Суду (постанова від 20.11.2020 у справі №910/13071/19) щодо з`ясування періоду у часі, упродовж якого мало місце прострочення, та методики обрахування інфляційних втрат. Також обґрунтовує реальність та співмірність понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження, поновлено строк на подання доповнень до апеляційної скарги, об`єднано у одне апеляційне провадження розгляд апеляційних скарг позивача та відповідача, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача - до 01 квітня 2021 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

17 березня 2021 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача (направлений до суду 15.03.2021), у якому він заперечує проти її задоволення, оскільки стверджуючи про відсутність арифметичних помилок у позовній заяві, апелянт знову допустив ряд помилок в апеляційній скарзі (щодо зазначення інфляційних "втрат" і "витрат). Також позивач просить стягнути 5255грн судового збору, хоча до апеляційної скарги додав платіжний документ на суму 3153 грн. Позивач, не обґрунтовуючи свої вимоги, просить стягнути не 2765,21 грн, а 4125 грн витрат на професійну правничу допомогу. Крім цього, вказує, що ним також подана апеляційна скарга, тому заявляє клопотання про об`єднання їх розгляду.

30 березня 2021 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якій він заперечує проти її задоволення та просить залишити рішення без змін в частині задоволених вимог, посилаючись на те, що зобов`язання за договором залишаються відповідачем не виконаними, сума пені, інфляційних та 3% річних заявлені в межах строку позовної давності, нарахування здійснено за період порушення господарського зобов`язання, а позов містить детальний розрахунок; відповідач не наводить альтернативного розрахунку, а доводи скарги зводяться до того, що позивач має надати докази саме щодо конкретної кінцевої дати нарахування, не заперечуючи обставин справи. Також відповідачем штучно збільшено обсяг роботи адвоката за рахунок подачі не передбачених нормами ГПК України документів та вчинення окремих дій.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційні скарги, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 листопада 2018 року між Приватним акціонерним товариством "Київська поліграфічна фабрика "Зоря", як виконавцем, та Дочірнім підприємством "Бест Альтернатива", як замовником, було укладено договір №08/11, відповідно до якого позивач за замовленням відповідача зобов`язувався виготовити етикетно-пакувальну або поліграфічну продукцію, а відповідач - прийняти та оплатити її.

Згідно п. 6.1 договору, замовник здійснює оплату за продукцію на підставі виставлених виконавцем рахунків-фактур, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок виконавця, у строк не пізніше 60 календарних днів з дати поставки партії продукції.

Строк оплати у специфікації №8 від 05.11.2019 року також встановлений протягом 60 календарних днів з дня відвантаження.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором, виготовив та поставив відповідачу товар на загальну суму 227200,01 грн, який відповідач прийняв без зауважень, кінцевим строком оплати за товар, з врахуванням дати поставки останньої партії, було 14.01.2020, однак відповідач товар оплатив 03.03.2020 частково в сумі 10 000,00 грн.

У квітні 2020 року позивач звернувся у Господарський суд міста Києва з позовом до відповідача, у якому просив стягнути 217200,00 грн основного боргу за договором, 9808,52 грн пені і 1414,06 грн 3% річних за період 15.01.2020 по 31.03.2020 та 65160,00 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 у справі №910/4575/20, яке набрало законної сили, вказаний позов було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 217200,00 грн, суму пені у розмірі 9 808,52 грн., 3% річних у сумі 1 414,06 грн, штраф у розмірі 65 160,00 грн, суму витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн, судовий збір в сумі 4 403,74 грн.

Оскільки відповідач рішення суду не виконав, заборгованість за договором не сплатив, позивач у листопаді 2020 року звернувся до суду із новим позовом та просив стягнути з відповідача 12296,13 грн пені і 2510,26 грн - 3% річних, нарахованих за період з 01.04.2020 по 19.08.2020, а також 2593,62 грн інфляційних втрат коштів, нарахованих за період з січня по серпень 2020 року.

Відповідач, заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву посилався на те, що позивач не обґрунтував кінцеву дату розрахунку (19.08.2020), а у апеляційній скарзі додатково вказує на те, що позивачем заявлялись до стягнення "інфляційні витрати", а не "інфляційні втрати".

За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак позивачем невірно розраховано розмір інфляційних втрат коштів, які підлягають стягненню за період з квітня по серпень 2020 року, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 12296,13 грн пені, 2 510,26 грн - 3% річних, 1 075,97 грн інфляційних втрат коштів. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовив.

Однак, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні частини позовних вимог, з огляду на наступне.

Права та обов`язки між сторонами виникли на підставі договору №08/11 від 08.11.2018 року, який за своєю правовою природою є змішаним договором, оскільки поєднує в собі елементи договору підряду та договору поставки.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, і згідно пункту 14.5 діє до остаточного виконання зобов`язань за Договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 у справі №910/4575/20, яке набрало законної сили, було встановлено факт невиконання відповідачем умов договору в частині оплати отриманого товару та факт наявності простроченої заборгованості в сумі 227200,01 грн у період з 15.01.2020 по 02.03.2020 та в сумі 217200 грн у період з 03.03.2020 до моменту прийняття рішення, отже, ці обставини, відповідно до ст. 75 ГПК України, є преюдиціальними та не належать доведенню знову в межах цієї справи.

Статтею 599 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Чинне цивільне та господарське законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення боргу не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених умовами договору штрафних санкцій, а також визначених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №910/11249/17, від 28.10.2018 року у справі №913/70/18, від 04.06.2019 у справі №916/190/18, від 24.07.2019 у справі № 910/6495/18).

Відповідачем не надано доказів виконання у повному обсязі зобов`язань за Договором, а також не надано доказів виконання рішення суду у добровільному або у примусовому порядку. Також ним не заперечувався розмір суми основного боргу - 217200 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з пунктом 10.3 Договору, у випадку несвоєчасної оплати замовником продукції, замовник сплачує на користь виконавця штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 1% від вартості несвоєчасно оплаченої партії продукції за кожен день прострочення платежів, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в цей період. Якщо прострочення триває понад 5 діб, то замовник сплачує додатково штраф у розмірі 20 % від вартості несвоєчасно оплаченої партії продукції, а якщо прострочка триває понад 10 діб, то штраф додатково становитиме 30% від вартості несвоєчасно оплаченої партії продукції.

Положеннями частини 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У пункті 10.8 Договору сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

На підставі наведених умов договору позивачем нараховані 12296,13 грн пені за період з 01.04.2020 по 19.08.2020 від суми боргу 217200 грн, із обмеженням розміру пені подвійною обліковою ставкою НБУ. Перевіривши розрахунок пені, апеляційний господарський суд вважає його арифметично та методологічно вірним, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вказані вимоги.

Визначення позивачем початку періоду нарахування (01.04.2020) відповідає фактичним обставинам справи, оскільки рішенням суду у справі №910/4575/20 було стягнуто пеню, яка нараховувалась по 31.03.2020 (включно).

Щодо визначення кінцевою датою нарахування - 19.08.2020, то відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи правові позиції Верховного Суду, викладені у п.28 постанови від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, на які посилається відповідач, згідно яких судам належить визначити конкретну дату, з настанням якої пов`язується строк виконання грошового зобов`язання та з`ясувати період у часі, упродовж якого мало місце прострочення боржника у виконанні зобов`язання перед кредитором, апеляційним господарським судом встановлено, що строк виконання грошового зобов`язання за договором прострочений з 15.01.2020, і відповідачем не надано доказів того, що станом на 19.08.2020 грошове зобов`язання було виконане.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення 3% річних за період з 01.04.2020 по 19.08.2020 від суми боргу 217200 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, апеляційний господарський суд встановив, що він є арифметично та методологічно вірним, а тому суд першої інстанції також дійшов вірного висновку щодо задоволення цих вимог у повному обсязі.

Заперечення відповідача щодо періоду нарахування 3% річних відхиляються апеляційним господарським судом з підстав, викладених вище.

Крім цього, позивачем були нараховані та заявлені до стягнення 2593,62 грн інфляційних втрат коштів за період з 15.01.2020 по 19.08.2020, нарахованих на суму заборгованості 227200,00 грн за період з січня по лютий 2020 року та на суму заборгованості 217200,00 грн за період з березня по серпень 2020 року.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у п.38.2 постанови від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок позивача, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що він відповідає наведеним правовим позиціям Верховного Суду, є арифметично та методологічно вірним, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню у повному обсязі.

Однак, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, задовольняючи частково ці вимоги, не надав належної оцінки доводам позивача про те, що вимоги про стягнення інфляційних втрат коштів у справі №910/4575/20 не заявлялись, тому нараховані за весь період прострочення, на відміну від пені і 3% річних, у зв`язку із чим зробив невірний розрахунок та задовольнив позовні вимоги частково.

Доводи відповідача про те, що позивач у позовній заяві просив стягнути інфляційні "витрати", а судом стягнуті інфляційні "втрати", не беруться апеляційним господарським судом до уваги, оскільки наявність помилок у позові не змінює суті заявлених позовних вимог та правової природи заявленої до стягнення суми.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 14 січня 2021 року прийняте із невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ГПК України підлягає зміни в частині стягуваної суми інфляційних втрат коштів та, відповідно, нового розподілу судових витрат.

Отже, апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Частиною 14 ст. 129 ГПК України встановлено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні позовної заяви позивачем було сплачено 2102 грн судового збору, а також при розгляді справи у суді першої інстанції були понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4125 грн.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, відповідно до ст. 2 ГПК України, є, у тому числі, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Положеннями статті 129 ГПК України встановлено, що судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд першої інстанції встановив, що витрати позивача на оплату професійної правничої допомоги підтверджуються належними доказами, є реальними та співрозмірними позовним вимогам, однак у зв`язку із частковим задоволенням позову - стягнув їх з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність і обґрунтованість вказаних витрат позивача, однак оскільки за наслідками розгляду апеляційних скарг дійшов висновку щодо зміни рішення та повного задоволення позову, судові витрати підлягають покладенню на відповідача повністю.

Також, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивача, відповідно до положень ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати останнього на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн.

Щодо судових витрат відповідача, які понесені ним при розгляді справи, то у зв`язку із задоволенням позову і відмовою у задоволенні його апеляційної скарги, вказані витрати покладаються на відповідача і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" задовольнити.

3. Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 14 січня 2021 року, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

"Позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" задовольнити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" (01014, місто Київ, вулиця Дорогожицька, будинок 13; ідентифікаційний код 24583590) на користь Приватного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" (04074, місто Київ, вулиця Лугова, будинок 1-А; ідентифікаційний код 02470684) 12 296 (дванадцять тисяч двісті дев`яносто шість) грн 13 коп. - пені, 2 510 (дві тисячі п`ятсот десять) грн 26 коп. - 3% річних, 2 593 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто три) грн 62 коп. - інфляційних втрат, 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. - судового збору та 4 125 (чотири тисячі сто двадцять п`ять) грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ."

4. Стягнути з Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" (01014, місто Київ, вулиця Дорогожицька, будинок 13; ідентифікаційний код 24583590) на користь Приватного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" (04074, місто Київ, вулиця Лугова, будинок 1-А; ідентифікаційний код 02470684) - 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.04.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко