РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.03.2021Справа № 910/19979/20
Господарський суд міста Києва у складі cудді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Фізичної особи-підприємця Руденка Олександра Петровича

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція»

про стягнення 585662,79 грн.

Представники сторін:

від позивача: Опаріна А.Л.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Руденка Олександра Петровича з вимогами до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» про стягнення 585662,79 грн, з яких 546527,88 грн основного боргу, 25624,05 грн пені, 6406,01 грн 3% річних та 7104,85 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач не виконав свого зобов`язання з оплати товару, поставленого позивачем за Договором поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 (за видатковою накладною №3121 від 19.06.2020), у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 546527,88 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 25624,05 грн пені, 6406,01 грн 3% річних та 7104,85 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Руденка Олександра Петровича залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 21.12.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 відкрито провадження у справі №910/19979/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 24.02.2021, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

15.02.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що умовами Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 не передбачено нарахування пені за прострочення сплати відповідачем грошових коштів за поставлений товар. Крім того, відповідач вказав на неправильність розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, здійснених позивачем, та зауважив про безпідставність нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму ПДВ.

У підготовчому засіданні 24.02.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 16.03.2021.

У підготовчому засіданні 16.03.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 31.03.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 31.03.2021 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 31.03.2021 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду була отримана відповідачем 22.03.2021 (за ідентифікатором пошуку 208).

У судовому засіданні 31.03.2021 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.05.2020 між Фізичною особою-підприємцем Руденком Олександром Петровичем (постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» (покупець) укладено Договір поставки №16469/53-124-01-20-12164, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар в асортименті, кількості, по ціні та згідно з кодом УКТ ЗЕД товару, який зазначається в специфікації №1 (Додаток №1 до договору), яка є невідомою частиною договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 якість товару повинна відповідати технічним характеристикам, вказаним в специфікації до договору, умовам договору та підтверджуватися сертифікатом якості, або сертифікатом відповідності, чи іншими документами на товар, що підтверджують його якість і які передаються постачальником разом з товаром.

Згідно з п. 2.2 Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 при поставці неякісного (дефектного) товару, товару, що не відповідає умовам договору, а також при недопоставці товару, покупець письмово повідомляє постачальника про виявлення недоліків товару.

Відповідно до п. 2.3 Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 постачальник зобов`язується здійснити за свій рахунок заміну неякісного (дефектного) товару, товару, що не відповідає умовам договору у 20-ти денний строк з моменту одержання повідомлення покупця про виявлення недоліків товару, або про установлення факту недопоставки товару.

Відповідно до п. 2.4 Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 кількість та асортимент товару зазначено у Специфікації №1 до договору.

У п. 4.1 Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 зазначено, що загальна вартість товару становить 546527,88 грн.

Відповідно до п. 4.2 Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 ціна за одиницю товару, кількість та загальна вартість товару по договору визначається Специфікацією №1.

Згідно з п. 11.1 Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 договір вважається укладеним з дати його реєстрації в ДП «НАЕК «Енергоатом» за умови підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до 31.12.2020.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач не виконав свого зобов`язання з оплати товару, поставленого позивачем за Договором поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 (за видатковою накладною №3121 від 19.06.2020), у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 546527,88 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 25624,05 грн пені, 6406,01 грн 3% річних та 7104,85 грн інфляційних втрат.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказав на те, що умовами Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 не передбачено нарахування пені за прострочення сплати відповідачем грошових коштів за поставлений товар. Крім того, відповідач вказав на неправильність розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, здійснених позивачем, та зауважив про безпідставність нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму ПДВ.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Специфікацією №1 до Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 (Додаток №1) сторони погодили найменування, технічні характеристики товару, що постачається позивачем, визначили його ціну та загальну вартість - 546527,88 грн.

Відповідно до п. 6.4 Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 датою поставки товару вважається дата підписання вантажоодержувачем видаткової накладної.

Судом встановлено, що 19.06.2020 позивач поставив відповідачу товар на суму 546527,88 грн, що підтверджується видатковою накладною №3121 від 19.06.2020, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена відбитками печаток Фізичної особи-підприємця Руденка Олександра Петровича та Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»; в накладній міститься посилання на реквізити Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 5.1 Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30-ти календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Відповідачем під час розгляду справи не заперечувався факт отримання від позивача товару за видатковою накладною №3121 від 19.06.2020, в тому числі не вказувалось про його, зокрема, неналежну якість/кількість.

Відповідно до п. 5.2 Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 постачальник зобов`язаний надати покупцю електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЕРПН у встановленому чинним законодавством України порядку в електронній формі з дотриманням вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронні довірчі послуги» у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

Відповідно до п. 5.3 Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 у випадку ненадання постачальником покупцю відповідно до п. 5.2 договору електронної податкової накладної, зареєстрованої у ЄРПН, покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору на суму ПДВ, на яку не було надано податкову накладну.

Відповідачем під час розгляду справи не вказувалось на наявність обставин, визначених у п.п. 5.2, 5.3 Договору поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплатити товар, отриманий від позивача за видатковою накладною №3121 від 19.06.2020, у строк до 20.07.2020 включно (відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день).

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 546527,88 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» за Договором поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 (за видатковою накладною №3121 від 19.06.2020) у сумі 546527,88 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Руденка Олександра Петровича в частині стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» суми основного боргу у розмірі 546527,88 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 25624,05 грн за період з 20.07.2020 до 09.12.2020.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Суд зазначає, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Зважаючи на те, що Договором поставки №16469/53-124-01-20-12164 від 22.05.2020 сторони не передбачили нарахування пені за несвоєчасну сплату (покупцем) відповідачем грошових коштів за отриманий товар, та у зв`язку з відсутністю спеціального законодавчого акту, яким би встановлювались розмір та база нарахування пені у відповідних правовідносинах, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача пені, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладною №3121 від 19.06.2020.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у позові Фізичної особи-підприємця Руденка Олександра Петровича в частині стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» пені у розмірі 25624,05 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6406,01 грн за період з 20.07.2020 по 09.12.2020.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку щодо його необґрунтованості, оскільки позивачем неправильно визначено початок періоду нарахування 3% річних.

Так як за висновком суду строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого за видатковою накладною №3121 від 19.06.2020 товару закінчився 20.07.2020 (з урахуванням норм ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України), обґрунтованим початком періоду нарахування 3% річних є 21.07.2020.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок 3% річних (в межах заявленого позивачем періоду нарахування), відповідно до якого обґрунтованим розміром 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, є 6361,23 грн.

Таким чином, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Руденка Олександра Петровича в частині стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 3% річних у розмірі 6406,01 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 6361,23 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 7104,85 грн за серпень - жовтень 2020 року.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, долучений позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Руденка Олександра Петровича в частині стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» інфляційних втрат у розмірі 7104,85 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи відповідача, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, стосовно відсутності підстав нараховувати 3% річних та інфляційні втрати на суму ПДВ, судом не приймаються до уваги, оскільки сума ПДВ входить до вартості товару.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код: 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» на користь Фізичної особи-підприємця Руденка Олександра Петровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) суму основного боргу у розмірі 546527 (п`ятсот сорок шість тисяч п`ятсот двадцять сім) грн 88 коп., 3% річних у розмірі 6361 (шість тисяч триста шістдесят одна) грн 23 коп., інфляційні втрати у розмірі 7104 (сім тисяч сто чотири) грн 85 коп. та судовий збір у розмірі 8399 (вісім тисяч триста дев`яносто дев`ять) грн 91 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 12.04.2021.

Суддя О.М. Спичак