Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1139/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Жарський В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Сачок А.В. - адвокат, ордер ЖТ №089210 від 15.09.2020;

від відповідача: Захарко Н.В., витяг з ЄДР від 26.02.2021;

від третьої особи: Григорян А. В., керівник;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський Автодор"

до Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватного підприємства "Євробуд - 9"

про стягнення 24 583 468,00грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирський Автодор" звернулося до господарського суду з позовом до Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації про стягнення 17 858 821,64грн основного боргу, 4 824 554,30грн пені, 1 250 117,50грн штрафу, 254 458,82грн інфляційних, 395 516,04грн 3% річних, всього 24 583 468,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору підряду №38 п/з від 24.07.2019 в частині своєчасних та повних розрахунків.

В якості правових підстав позивач зазначає ст. 627, 626, 882 Цивільного кодексу України, ст.318, 319, 321 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 09.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне підприємство "Євробуд-9".

12.11.2020 за вх.№26196/20 до суду подано відзив на позовну заяву (а.с.88-93, т.1).

03.12.2020 за вх.№27492/20 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив від 19.11.2020 з додатками, в якій позивач підтримав позовні вимоги; вказував на погодження відповідачем залучення субпідрядників (а.с.105-123, т.1).

10.12.2020 за вх.№27865/20 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву від 04.12.2020, в яких наголошує на тому, що позивачем порушена процедура залучення субпідрядних організацій та не доведено порушення відповідачем умов договору підряду (а.с.124-125, т.1).

17.12.2020 за вх.№02-44/2037/20 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про виклик та допит свідків (а.с.127-128, т.1).

Оскільки заява свідків у справі №906/1139/20 не подана, підстави для виклику свідків відсутні, а тому, в судовому засіданні 17.12.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання про виклик та допит свідків (а.с.132-133, т.1).

11.01.2021 до суду представник відповідача подав заяву, в якій зазначив про неможливість виконання ухвали суду від 17.12.2020 щодо надання доказів оплати вартості робіт через вилучення даних документів правоохоронними органами, на підтвердження чого подав копію протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 10.12.2019 (а.с.138-144, т.1).

01.02.2021 на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі (вх№2387) з додатками (а.с.151-234, т.1).

04.02.2021 на адресу суду від позивача надійшло клопотання, в якому просить приєднати до матеріалів справи письмові докази, а саме нотаріально посвідчену заяву Крисюка Р. А. (а.с.235-237, т.1).

17.03.2021 на електронну пошту суду від представника позивача надійшло доповнення до додаткових пояснень (а.с.250-251, т.1).

Ухвалою суду від 18.03.2021 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу №906/1139/20 до судового розгляду по суті на 31.03.2021.

31.03.2021 представником відповідача подано до суду:

- клопотання в порядку ст.207 ГПК України (а.с.24-34, т.2);

- клопотання про поновлення пропущеного строку на подання доказів (а.с.7-23, т.2).

В судовому засіданні 31.03.2021 оголошено перерву до 01.04.2021.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, вказувала на повну оплату робіт за договором, однак не вказала та не змогла пояснити, якими саме платіжними дорученнями із наданих до справи сплачено за виконані роботи згідно спірних актів.

Представники третьої особи позовні вимоги підтримали.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.07.2019 між управлінням дорожнього будівництва та інфраструктури Житомирської обласної державної адміністрації (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомирський Автодор» (позивач, підрядник) укладено договір на закупівлю послуг №38п/з на закупівлю послуг 63710000-9. Послуги з обслуговування наземних видів транспорту (Послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення Житомирської області протяжністю 6941,5 км) (а.с.7-11, т.1) (далі - договір підряду).

Розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації від 26.09.2019 № 337 «Про упорядкування структури обласної державної адміністрації» Управління дорожнього будівництва та інфраструктури Житомирської області припинено шляхом приєднання до департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації.

Додатковою угодою № 1 від 28.11.2019 до договору на закупівлю послуг №38п/з від 24.07.2019 управління дорожнього будівництва та інфраструктури Житомирської обласної державної адміністрації замінено на департамент регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації (відповідач) (а.с.12, т.1).

3 метою виконання договору підряду №38п/з від 24.07.2019 підрядником (позивачем) залучено субпідрядників, а саме - Приватне підприємство "Євробуд-9" (третя особа).

25.07.2019 між ТОВ «Житомирський Автодор» (підрядник, позивач) та Приватним підприємством "Євробуд-9" (субпідрядник, третя особа) укладено договір субпідряду №62 про надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення Житомирської області протяжністю 487,5 км (у межах Брусилівського району - 186,8 км, Коростишівського району - 300,7 км) (а.с.13-23, т.1) (далі - договір №62).

31.07.2019 між ТОВ «Житомирський Автодор» (підрядник) та Приватним підприємством "Євробуд-9" (субпідрядник) укладено договір субпідряду №69 на виконання робіт з ямкового ремонту, видалення порослі кущів, нанесення розмітки, встановлення знаків, планування узбіч (а.с.24-29, т.1) (далі - договір №69).

Позивач зазначає, що відповідно до СОУ 42.1-5:2013 «Класифікація робіт з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування» дані роботи є видами робіт з експлуатаційного утримання, отже і договір №69 фактично укладений на експлуатаційне утримання автомобільних доріг.

На виконання умов договору підряду №38п/з та договорів субпідряду субпідрядниками було надано замовнику наступні послуги:

- за серпень 2019 року по договору субпідряду №62 надано послуги на загальну суму 4 048 425,92грн (а.с.198, т.1);

- за серпень 2019 року по договору субпідряду №69 надано послуги на загальну суму 9 375 033,22грн (а.с.197, т.1);

- за листопад 2019 року по договору субпідряду №62 надано послуги на загальну суму 4 435 329,50 (а.с.184-185, т.1).

Згідно п. 9.3.3 Договору підряду підрядник зобов`язаний виконувати послуги на об`єкті у відповідності до уточнених актів дефектів, виходячи з транспортно-експлуатаційного стану доріг та погодних умов, затверджених замовником, в межах ціни цього Договору та затвердженої кошторисної документації.

Відповідно до Розділу 5 Договору підряду розрахунки проводяться замовником підряднику після підписання сторонами «Актів приймання виконаних будівельних робіт» (форма КБ-2в) і «Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» (форма КБ-3), складених у відповідності з положенням чинних ДСТУ та СОУ, які складаються підрядником і подаються для підписання замовнику не пізніше як за 5 робочих днів до кінця звітного місяця.

Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня одержання від підрядника Акту приймання виконаних будівельних робіт підписати його або надати підряднику обґрунтовану письмову відмову від прийняття робіт (послуг).

У випадку обґрунтованої письмової відмови замовника від прийняття робіт (послуг), сторони складають Акт з переліком недоліків та строків їх виконання. Підрядник зобов`язаний усунути визначені таким Актом недоліки за власний рахунок у строки згідно з Актом.

У разі відмови підрядника складати чи підписувати акт, визначений в п.5.3 Договору, замовник самостійно визначає перелік недоліків та строки їх усунення, про що повідомляє підрядника рекомендованим листом.

Пунктом 6.1 Договору підряду сторони передбачили, що оплата послуг проводиться у межах одержаних асигнувань на казначейський рахунок замовника за фактично виконані послуги згідно форми КБ-2в та форми КБ-3.

Позивач зазначає, що послуги надані субпідрядником у рамках виконання Договорів субпідряду №62 та №69 та прийняті підрядником на підставі затверджених замовником актів дефектів, які додані до позовної заяви, були передані замовнику у відповідності до вимог Розділу 5 Договору підряду, жодних зауважень у встановлений договором підряду строк від замовника не надходило. З огляду на вказане, позивач вважає роботи прийнятими та такими, що повинні бути оплачені Замовником у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, станом на дату подачі позовної заяви позивач зазначає, що відповідач має заборгованість по оплаті за надані послуги у розмірі 17 858 821,64грн, з яких за серпень - 13 423 492,14грн; за листопад - 4 435 329,50грн.

За приписами частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (пункт 2 частини першої статті 193 Господарського кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 837 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з пунктом 1 статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За приписами частини першої статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно із частиною четвертою статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Таким чином, відповідно до положень статей 853, 882 Цивільного кодексу України, якщо замовник не підписав акт та не висловив заперечення щодо виконаних робіт, то такі роботи вважаються прийнятими.

Отже, передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт підрядником за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови замовника про причини неприйняття робіт (виявлені недоліки) у строк, визначений договором.

В матеріалах справи наявна копія акту приймання виконаних робіт за серпень 2019 року (Сімаківка-Котлярка) на суму 4 048 425,92грн (а.с.198, т.1), дефектний акт до нього (а.с.36-37, т.1), а також копія акту приймання виконаних робіт за серпень 2019 року (Рудня-Пошта-Болярка) на суму 9 375 066,22грн (а.с.197, т.1) та дефектний акт до нього (а.с.34-35, т.1).

Вказані акти підписані сторонами, містять печатки, однак дата їх підписання відсутня.

Акти надіслані відповідачу як додаток до листа №108 від 28.10.2019 (а.с.187-188, т.1). Вказаний лист отримано відповідачем 30.10.2019, про що є відмітка на відбитку штампу вхідної кореспонденції відповідача.

Зважаючи на умови, передбачені п.5.2. Договору підряду відповідач зобов`язаний був підписати вказані акти протягом 5 робочих днів з дня одержання. Таким чином, суд вважає останнім днем на підписання актів за серпень - 06.11.2019. Із даного дня у відповідача також виникло зобов`язання оплатити виконані роботи.

Неоплаченими залишились роботи, виконані в серпні 2019 року, на загальну суму 13 423 492,14грн.

В матеріалах справи наявна копія акту приймання виконаних робіт за листопад 2019 року (Коростишів-Кошарища) на суму 4 435 329,50грн (а.с.184-185, т.1), дефектний акт до нього (а.с.38, т.1).

Вказаний акт надісланий відповідачу як додаток до листа №175 від 27.12.2019 (а.с.176, т.1), який отримано відповідачем 27.12.2019.

Таким чином, суд вважає останнім днем на підписання акту за листопад 2019 року - 08.01.2020. Із даного дня у відповідача також виникло зобов`язання оплатити виконані роботи.

Відповідачем не здійснено оплату за даним актом, тому неоплаченими залишились роботи, виконані у листопаді 2019 року, на загальну суму 4 435 329,50грн.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем не оплачено у повному обсязі виконанні субпідрядниками роботи, що є підставою для стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 17 858 821,64грн.

Матеріали, додані відповідачем до справи, суд не може вважати належними доказами оплати за виконані роботи та підтвердженням відсутності заборгованості за договором, оскільки пояснення відповідача та докази є суперечливими. Відповідач одночасно заявляє, що роботи виконані неналежним чином, що призвело до непідписання та неоплати актів виконаних робіт. Одночасно з цим відповідач надає копії платіжних доручень (а.с.9-20, т.2) та вказує, що всі роботи за договором оплачені у повному обсязі. Крім того, пояснення представника відповідача, надані в судовому засіданні, та подані платіжні доручення не дають можливості суду встановити, що саме спірні акти були оплачені наданими платіжними дорученнями.

Доказів надіслання позивачу обґрунтованих відмов від підписання актів до матеріалів справи не надано. Листи, які додані до справи позивачем, не містять доказів їх відправлення чи вручення позивачу.

Крім того, позивачем заявлено про стягнення із відповідача 4 824 554,30грн пені та 1 250 117,50грн штрафу.

Згідно вимог ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

Згідно з ч.4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

З наведеного вбачається, що законодавець поділяє неустойку на законну і договірну. Необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, вид правопорушення за який вона стягується і конкретний її розмір.

Умови договору підряду не містять положень про відповідальність замовника у виді пені та штрафу.

Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.231 ГК України у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено договором чи законом, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка в а р т о с т і товарів ( р о б і т, послуг), з я к и х д о п у щ е н о п р о с т р о ч е н н я в и к о н а н н я за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Зі змісту наведеної норми випливає, що зазначені штрафні санкції можуть бути застосовані за наявності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом;

- якщо скоєно господарське правопорушення у відносинах, в яких хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту;

- якщо було допущено прострочення виконання н е г р о ш о в о г о зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу чи пені.

До того ж, п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснено, що штрафні санкції, передбачені абзацом 3 ч.2 ст.231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.02.2014 у справі №3-1гс14, постановах Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №915/507/17, від 22.05.2018 у справі №926/2733/16.

У спірних правовідносинах відповідачем не виконано грошове зобов`язання з оплати виконаних робіт (наданих послуг), а тому положення ч.2 ст.231 ГК України не підлягають застосуванню.

Зважаючи на вищевикладене вимога про стягнення 4 824 554,30грн пені та 1 250 117,50грн штрафу не підлягає задоволенню.

Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 395 516,04грн 3% річних та 254 458,82грн інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних з урахуванням обставин, встановлених під час розгляду справи, суд вважає такою, що підлягає задоволенню, вимогу про стягнення 370 370,23грн, з яких:

- за зобов`язаннями серпня 2019 року за період з 01.01.2020 по 11.09.2020 у розмірі 280 572,99грн;

- за зобов`язаннями листопада 2019 року за період з 09.01.2020 по 11.09.2020 у розмірі 89 797,24грн.

Під час перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом встановлено таке.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат з урахуванням обставин, встановлених під час розгляду справи, суд вважає такою, що підлягає задоволенню, вимогу про стягнення 241 057,23грн, з яких:

- за зобов`язаннями серпня 2019 року за період січень 2020 року - квітень 2020 року у розмірі 187 928,89грн;

- за зобов`язаннями листопада 2019 року за період лютий 2020 року - липень 2020 року у розмірі 53 128,34грн.

Висновок господарського суду за результатами розгляду справи.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом також враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не прийняті судом до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

З урахуванням доводів сторін та на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, суд вважає доведеною та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про стягнення з відповідача 17 858 821,64грн - основного боргу; 370 370,23грн - 3% річних; 241 057,23грн - інфляційних втрат.

Суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення 4 824 554,30грн пені, 1 250 117,50грн штрафу, 25 145,81грн 3% річних, 13 401,59грн інфляційних втрат у зв`язку з необґрунтованістю їх нарахування.

Розподіл судового збору між сторонами.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, до стягнення з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 277 053,74грн.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації (10014, м. Житомир, майдан С.П. Корольова, буд. 12, ідентифікаційний код 39932654) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський автодор" (10008, м.Житомир, вул.Івана Мазепи, буд. 25, ідентифікаційний код 41938723):

- 17 858 821,64грн - основного боргу;

- 370 370,23грн - 3% річних;

- 241 057,23грн інфляційних втрат;

- 277 053,74грн - судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.04.21

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2 - позивачу (рек.) та на електронну пошту

3 - відповідачу (рек.) та на електронну пошту

4 - третій особі - ПП "Євробуд-9" (рек.) на електронну пошту