ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2021 р. Справа№ 910/3504/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 18.03.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 (повний текст складено 18.12.2020)

у справі №910/3504/18 (суддя Балац С.В.)

за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі

позивача Міністерства аграрної політики та продовольства України

до 1) Фонду державного майна України

2) Регіонального відділення фонду державного майна України по м. Києву

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "ППМГ"

третя особа: Державне підприємство "АГРОІНВЕСТ"

про визнання незаконними та скасування наказів, витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року заступник Генерального прокурора звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України до Фонду державного майна України (далі - ФДМУ), Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (далі - РВ ФДМУ по місту Києву) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ППМГ" (далі - ТОВ "ППМГ"), третя особа - Державне підприємство "Агроінвест" (далі - ДП "Агроінвест"), про визнання незаконними та скасування наказу ФДМУ від 24.10.2012 № 3714 "Про перелік об`єктів, що підлягають приватизації", наказу РВ ФДМУ по м. Києву від 09.11.2012 № 1612 "Рішення про приватизацію нежитлових приміщень (вул. Хрещатик, 24, Літ. "А")", визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень державної власності від 06.02.2013, укладеного між РВ ФДМУ по місту Києву та ТОВ "КПШ" про продаж нежилих приміщень з № 1 по № 31 (групи приміщень № 180) (в літ. "А") загальною площею 516 м2, які розташовані в місті Києві по вул. Хрещатик, 24 та витребування вказаних приміщень у ТОВ "ППМГ" на користь Міністерства аграрної політики та продовольства.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Генеральною прокуратурою України встановлено незаконне вибуття з державної власності спірного нерухомого майна (нежилих приміщень з № 1 по № 31 (групи приміщень № 180) (в літ. "А") загальною площею 516 м2, які розташовані в місті Києві по вул. Хрещатик, 24, що належить до державної власності, уповноваженим органом управління яким було Мінагрополітики України, та яке перебувало на балансі ДП "Агроінвест". Прокурор зазначив, що в ході проведення розслідування у кримінальному провадженні № 0000273 висновками судових експертиз встановлено, що вартість нежитлових приміщень, що були об`єктом приватизації станом на момент передачі в оренду становила 13774650 грн, а не 8243000 грн (за якою передано майно в оренду), у зв`язку з чим невід`ємні поліпшення, здійснені орендарем становили 18,34 % від ринкової вартості майна, відповідно, частка поліпшень становила менше 25 %, необхідних для приватизації державного майна шляхом викупу, тому у ТОВ "КПШ" не виникло права на викуп спірного нерухомого майна. Крім того висновками експертів було встановлено, що станом на момент проведення оцінки об`єкта приватизації його ціна складала 15125200 грн (без ПДВ), проте продаж було здійснено за 10879000 грн, що свідчить про заниження вартості об`єкта приватизації при його продажу на 4246200 грн. Також прокурор вказав на те, що в ході проведення розслідувань в межах кримінального провадження висновками експертизи встановлено, що факт проведення ремонтних робіт та здійснення невід`ємних поліпшень у спірному приміщенні не підтверджується, а ухвалами Шевченківського районного суду міста Києва встановлено внесення завідомо неправдивих відомостей про виконання ремонтних робіт у спірному приміщенні керівниками підприємств-підрядників та звільнено зазначених осіб від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності. Прокурор стверджував, що приватизація спірного об`єкта була проведена з порушеннями вимог чинного законодавства, зокрема, об`єкт продано за заниженою ціною, вартість невід`ємних поліпшень з урахуванням дійсної вартості об`єкту приватизації становила менше 25 %, що не надавало ТОВ "КПШ" права на приватизацію нерухомого майна шляхом викупу в порядку положень статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.07.2018 у справі №910/3504/18 (суддя Маринченко Я.В.), яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2019, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено обставин порушення процедури приватизації спірного майна шляхом викупу.

Відхиляючи доводи прокурора про нездійснення поліпшення спірного майна та заниження його вартості, суди виходили з наявності чинного звіту про оцінку вартості об`єкта приватизації, складеного ТОВ "Консалтинговий центр "Маркон" у 2012 році, який було неодноразово рецензовано на замовлення як РВ ФДМУ по місту Києву, так і ТОВ "КПШ".

Наявність інших звітів (дані яких є суперечливими один одному), на які посилався прокурор, не спростовує оцінки вартості об`єкта приватизації, визначеної звітом ТОВ "Консалтинговий центр "Маркон".

Стосовно посилань прокурора на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31.01.2018 у справі № 1-кп/761/1047/2018 та ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08.02.2018 у справі № 761/1046/2018, якими, на думку прокурора, встановлено факт невиконання робіт ТОВ "Фіброліт 7" та ТОВ "Сана Юг" з поліпшення орендованого ТОВ "КПШ" майна, суди зазначили, що вказаними ухвалами встановлено факт внесення керівниками зазначених товариств завідомо неправдивих відомостей до актів виконаних робіт, зокрема, щодо їх обсягу. Проте, судами не досліджувалось питання проведення будівельних робіт, їх обсяг та не надавалась оцінка зазначеним обставинам, а є лише посилання на висновки експертизи від 25.10.2017 № 17.

Суди дійшли висновку, що орендар - ТОВ "КПШ" повністю виконало вимоги пункту 1 частини 1 статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", здійснивши, за згодою орендодавця, поліпшення орендованого майна (об`єкта малої приватизації групи "А") загальною вартістю 2527200 грн, а РВ ФДМУ при прийнятті спірних наказів було дотримано порядок їх прийняття, тому правові підстави для визнання їх незаконними та скасування відсутні.

Враховуючи встановлення судом обставин відсутності порушення вимог приватизаційного законодавства, відсутні відповідно і підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень державної власності від 06.02.2013, укладеного між РВ ФДМУ по місту Києву та ТОВ "КПШ", а також для витребування майна у ТОВ "ППМГ".

При цьому суди зазначили, що на час укладення зазначеного договору власником спірних приміщень була держава Україна в особі РВ ФДМУ по місту Києву, тому витребувати майно в порядку статті 388 ЦК України може саме ФДМУ. В свою чергу, ані прокурором, ані позивачем не надано доказів які б підтверджували наявність у Міністерства аграрної політики та продовольства України майнових прав на оспорюване майно станом як на момент укладення договору купівлі - продажу, так і на час розгляду справи судом.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Щодо заяви ТОВ "ППМГ" про застосування строку позовної давності, суди зазначили про неможливість її застосування з огляду на необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.07.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2019 скасовано, справу №910/3504/18 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі №910/3504/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що прокурором при зверненні до господарського суду з даним позовом невірно визначений орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, в розумінні приписів частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, що є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Зважаючи на необхідність виконання вказівок Верховного Суду, судом надано оцінку доводам та запереченням сторін з приводу кожної заявленої вимоги.

Суд дійшов висновку, що вимоги про визнання незаконними та скасування таких наказів є неналежним способом захисту порушеного права, оскільки оспорювані накази належать до ненормативних актів індивідуальної дії, які вичерпали свою дію фактом їхнього виконання шляхом укладення правочину (договору купівлі-продажу).

Суд зазначив, що надані прокурором до суду висновки експертиз не можуть бути належними та допустимими доказами нездійснення поліпшення спірного майна та заниження його вартості, оскільки такі висновки не відповідають вимогам статей 76, 77, 78 Господарського процесуального кодексу України щодо належності, допустимості та достовірності доказів.

Стосовно посилань прокурора на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31.01.2018 у справі № 1-кп/761/1047/2018 та ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08.02.2018 у справі № 761/1046/2018 якими, на думку прокурора, встановлено факт невиконання робіт ТОВ "Фіброліт 7" та ТОВ "Сана Юг" з поліпшення орендованого ТОВ "КПШ" майна, суд зазначив, що вказані ухвали стосується неправомірних дій керівників товариств, як фізичних осіб; проте, фізичні особи, щодо яких постановлені згадані ухвали суду, не є сторонами спору у даній справі, а тому вказані ухвали Шевченківського районного суду м. Києва не можуть вважатися достатніми доказами (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України) не здійснення товариством з обмеженою відповідальністю "КПШ" невід`ємних поліпшень орендованого майна, необхідних для набуття права на викуп такого майна і ці обставини підлягають доказуванню прокурором в загальному порядку (ч. 8 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).

Приймаючи до уваги викладені вище обставини суд дійшов висновку про те, що відповідачем-1 (Фондом державного майна України) доведено, що приватизація спірного майна здійснена в порядку, та у спосіб, передбачений приватизаційним законодавством, в той час, як прокурором не доведено належними та допустимими доказами наявності порушень приватизаційного законодавства при здійсненні приватизації спірного майна.

Позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень державної власності від 06.02.2013 задоволенню не підлягає, оскільки є похідною вимогою від вимоги про визнання незаконними та скасування наказів відповідача-1 та відповідача-2, у задоволенні якої судом відмовлено.

Встановивши, що первісне відчуження спірного майна було здійснене на підставі рішень позивача та відповідача-2 в межах повноважень, наданих останнім законом, щодо розпорядження державною власністю, судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про витребування спірного майна з володіння відповідача-3.

Щодо заяви ТОВ "ППМГ" про застосування строку позовної давності, суд вказав про пропуск прокурором строку позовної давності при зверненні до суду, оскільки як позивачу так і прокурору було відомо про здійснення приватизації спірного майна та подальше його відчуження саме з моменту прийняття оспорюваних наказів та оспорюваного договору; при цьому суд зазначив про неможливість її застосування з огляду на необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, заступник Генерального прокурора подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі №910/3504/18 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 2, 15, 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст.ст. 11, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", ст.ст. 1, 3, 4, 6, 7 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", Закону України "Про експертизу", ст.ст. 203, 215, 326, 388 ЦК України, ст. 141 ГК України, Інструкції про проведення та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, Порядку проведення рецензування висновків судових експертиз та висновків експертних досліджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.05.2015 №775/5, ст.ст. 73 - 77, 80, 86, 104, 236 ГПК України. При цьому прокурор зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що ТОВ "ППМГ" набуло право на приватизацію орендованого майна. За твердженням прокурора, суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам у їх сукупності, взявши до уваги лише доводи відповідача щодо оцінки вартості майна та проведення ТОВ "КПШ" невід`ємних поліпшень, не врахувавши при цьому надані прокурором докази про те, що невід`ємні поліпшення спірного майна не проводились, а його вартість на момент передачі в оренду та приватизації була занижена. Судом також безпідставно відхилено висновки експертів, проведених у межах розслідування кримінального провадження № 0000273 та ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 31.01.2018 у справі № 1-кп/761/1047/2018 та від 08.02.2018 у справі № 761/1046/2018, в основу яких покладено висновок експертизи від 25.10.2017 № 17, якою підтверджено, що будівельні роботи ТОВ "Сана Юг" і ТОВ "Фіброліт 7" не проводилися взагалі. Прокурор наголошує, що рецензії КНІСЕ й Українського товариства оцінювачів не є належними та допустимими доказами відповідно до статті 7-1 Закону України "Про судову експертизу" та статей 76, 77 ГПК України, які б спростовували доводи прокурора про продаж спірного майна за заниженою ціною. Щодо висновку суду про те, що прокурором при зверненні до господарського суду з даним позовом невірно визначений орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, в розумінні приписів частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор пославшись на положення статті 141 ГК України, статей 317, 326 ЦК України та статей 1, 3, 4, 6, 7 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" зазначив, що законодавцем чітко встановлені правомочності ФДМУ (регіональних відділень), які обмежені лише функціями розпорядження та управління державним майном, тоді як органом, уповноваженим державою на управління спірним державним майном є Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника Генерального прокурора на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі №910/3504/18; призначено до розгляду апеляційну скаргу.

У відзивах на апеляційні скарги відповідачі -2, - 3 просять рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

У відповідях на відзиви на апеляційну скаргу прокурором викладені заперечення на доводи відповідачів, аналогічні тим, які викладено в апеляційній скарзі.

В судове засідання апеляційної інстанції представники позивача, третьої особи не з`явились, про поважність причин нез`явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники у справі належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення позивачу, відповідачам, прокурору.

Також в матеріалах справи міститься конверт з копією ухвали суду апеляційної інстанції від 23.02.2021, який надсилався Державному підприємству "АГРОІНВЕСТ" за адресою: 01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 24, причиною повернення зазначено "адресат відсутній за вказаною адресою".

Вказана адреса є адресою місцезнаходження Державного підприємства "АГРОІНВЕСТ" згідно інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку із посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).

У свою чергу, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали Північного апеляційного господарського суду у даній справі оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також слід врахувати, що Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №2103/490/2012 вказав про те, що сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За приписами частини першої ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що явка представників учасників справи в судові засідання не була визнана обов`язковою, судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників позивача, третьої особи.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник прокуратури підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В судовому засіданні представники відповідачів заперечували проти апеляційної скарги, просили суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані пояснення, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

Розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 16.11.1957 № 1280-р Міністерству сільського господарства УРСР наказано відселити підвідомчі йому організації з будинку по вул. Чекістів, 7 в новобудову Міністерства промисловості будівельних матеріалів УРСР по вул. Хрещатик, 24-28 у місті Києві.

Розпорядженням Кабінету Міністрів УРСР від 16.09.1991 № 187-р нежитлову будівлю у місті Києві по вул. Хрещатик, 24 передано Міністерству сільськогосподарської політики УРСР, правонаступником якого є Міністерство аграрної політики та продовольства України, для розміщення центрального апарату Міністерства.

Наказом від 08.02.2011 Мінагрополітики України, яке було уповноваженим органом управління державним майном - нежитловою будівлею по вул. Хрещатик, 24, вказану нежитлову будівлю площею 11646 кв.м передано на баланс Державному підприємству "АГРОІНВЕСТ".

В серпні 2011 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "КПШ" звернулось до Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву з листом про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "КПШ" в оренду нежитлових приміщень загальною площею 516,6 м2 за адресою: місто Київ, вул. Хрещатик, 24, які перебувають на балансі Державного підприємства "АГРОІНВЕСТ" з метою використання під приміщення закладу громадського харчування.

Відповідно до листів Державного підприємства "АГРОІНВЕСТ" від 19.08.2011 №414/54-19 та Мінагрополітики України від 30.08.2011 № 37-11-1-15/13122, Міністерство та Державне підприємство "АГРОІНВЕСТ" не заперечували щодо надання в оренду нежитлових приміщень, площею 516,6 кв.м у будівлі по вул. Хрещатик, 24 у місті Києві.

13.10.2011 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "КПШ", як орендарем, укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5978, за умовами якого, з урахуванням внесених відповідними договорами змін від 27.10.2011, 09.07.2012, 26.07.2012, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення, загальною площею 516,60 кв.м (на 1-му поверсі 113,70 кв.м, антресолі 1- 94,50 кв.м, антресолі 2 - 308,40 кв.м), розміщене за адресою: місто Київ, вул. Хрещатик, 24, літ. "А" в будівлі, що перебуває на балансі Державного підприємства "АГРОІНВЕСТ", вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.07.2011 становить 8.243.000 грн.

На підставі акта приймання-передачі орендованого майна від 13.10.2011 Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "КПШ" прийняло в строкове платне користування зазначене майно.

Товариство з обмеженою відповідальністю "КПШ" зверталось до Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, Мінагрополітики та Державного підприємства "АГРОІНВЕСТ" з листами про надання дозволу на здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "КПШ" у орендованих приміщень невід`ємних поліпшень.

Листами від 24.11.2011 № 37-31-15/18043 та від 25.11.2011 № 510/15-54 Мінагрополітики та Державне підприємство "АГРОІНВЕСТ" повідомили Товариство з обмеженою відповідальністю "КПШ", що не заперечують проти здійснення орендарем невід`ємних поліпшень згідно поданого переліку будівельних робіт з метою підтримання об`єкту оренди в належному стані.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву листами від 13.03.2012 № 30-09/2266 та від 26.09.2012 № 30-09/8808 надано згоду Товариству з обмеженою відповідальністю "КПШ" на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого нерухомого майна відповідно з представленим описом передбачуваних поліпшень та кошторисною документацією, виконаною Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІБРОЛІТ 7", загальна вартість робіт яких, згідно кошторису витрат, становить 2.649.161 грн. з ПДВ, а також додатковий дозвіл на здійснення додаткових невід`ємних поліпшень, відповідно до документації, виконаної Товариством з обмеженою відповідальністю "САНА ЮГ", вартість яких згідно кошторису становить 15.611 грн. з ПДВ. 19.04.2012 Товариством з обмеженою відповідальністю "КПШ" було надано Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву акти виконаних робіт та документів на підтвердження здійснення оплати виконаних робіт.

28.04.2012 Товариство з обмеженою відповідальністю "КПШ" листом № 45-1/04 звернулось до Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву про здійснення приватизації шляхом викупу орендованого нерухомого майна у відповідності до положень статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", вказуючи на здійснення ним невід`ємних поліпшень на загальну суму 2.649.160,99 грн. з ПДВ.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву 03.05.2012 звернулось з відповідними листами до Мінагрополітики України та Державного підприємства "АГРОІНВЕСТ" з метою отримання пропозицій щодо можливості приватизації зазначеного майна та включення його до переліку об`єктів державної власності групи А, що підлягають приватизації.

Листами від 10.05.2012 № 37-31-7/7870 та від 14.05.2012 № 284/54-10 Мінагрополітики України та Державне підприємство "АГРОІНВЕСТ" вказали, що не заперечують проти приватизації орендованих Товариством з обмеженою відповідальністю "КПШ" приміщень загальною площею 516,6 кв.м за адресою: місто Київ, вул. Хрещатик, 24 літ. "А".

На підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "КПШ" від 07.07.2012 про включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації нежилих приміщень площею 516,60 кв.м у місті Києві по вул. Хрещатик, 24, літ. "А" шляхом викупу, надіслало на адресу Фонду державного майна України лист від 22.10.2012 № 30-03/9935 з проханням включити зазначений об`єкт до переліку об`єктів державної власності групи А, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Відповідно до переліку додатків, з вказаним листом до Фонду державного майна України було надіслано всю документацію по зазначеному об`єкту нерухомості, в тому числі і щодо здійснення невід`ємних поліпшень, зокрема, листування щодо можливості здійснення поліпшень, кошториси, акти обстеження, договори про виконання ремонтних робіт, акти приймання-передачі виконаних робіт, довідки про вартість виконаних робіт, підсумкові відомості ресурсів, платіжні доручення, аудиторський висновок та інші.

Наказом Фонду державного майна України від 24.10.2012 № 3714 прийнято рішення про приватизацію об`єкта державної власності групи А - нежитлових приміщень, загальною площею 516,6 кв.м, що орендуються Товариством з обмеженою відповідальністю "КПШ" за адресою: 01001, місто Київ, вул. Хрещатик, 24, літ. "А" та знаходяться на балансі Державного підприємства "АГРОІНВЕСТ", а також включено зазначений об`єкт до переліку об`єктів державної власності групи А, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Відповідно до зазначеного вище наказу Фонду державного майна України та положень Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву від 09.11.2012 № 1612 наказано здійснити приватизацію шляхом викупу об`єкта державної власності групи А - нежитлових приміщень, загальною площею 516,6 кв.м, що орендуються Товариством з обмеженою відповідальністю "КПШ", за адресою: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 24, літ. "А" та знаходяться на балансі Державного підприємства "АГРОІНВЕСТ".

З метою встановлення ціни продажу об`єкта приватизації Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву замовлено у Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР "МАРКОН" здійснення оцінки вартості спірних нежитлових приміщень, за результатами якої Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР "МАРКОН" складено звіт, згідно якого вартість майна з поліпшеннями станом на 30.11.2012 становить 12.985.000 грн. (15.582.000 грн. з ПДВ), частка орендаря 2.106.000 (2.527.200 грн. з ПДВ), частка державного майна - 10.879.000 грн. (13.054.800 грн. з ПДВ).

В лютому 2013 р. Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на підставі листа директора Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР "МАРКОН" було проведено рецензування звіту про оцінку вартості нежитлових приміщень, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР "МАРКОН", за результатами якого складено висновок експертного дослідження від 08.02.2013 № 745/13-43. Згідно цього висновку, звіт про оцінку вартості нежитлових приміщень загальною площею 516,6 кв.м, за адресою: місто Київ, вул. Хрещатик, 24 літ "А" в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, щодо описання характеристики об`єкта оцінки, що не вплинули на достовірність оцінки та може використовуватись з метою, зазначеною у звіті.

Також, на замовлення Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву Експертною радою Українського товариства оцінювачів у січні 2013 було проведено рецензування звіту про оцінку вартості нежитлових приміщень, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНСАЛТИНГОВИЙ ЦЕНТР "МАРКОН", за результатами якого складено рецензію на звіт від 29.01.2013 № 4-ЕР, згідно якої зазначений звіт відповідає нормативним вимогам, проте має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

06.02.2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву, як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "КПШ", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень державної власності шляхом викупу за ціною 13054800 грн. (з ПДВ).

19.02.2013 покупцем сплачено повну вартість об`єкта приватизації в розмірі 13054800 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 19.02.2013 № 218, копія якого міститься в матеріалах справи, та не заперечується сторонами.

Згідно акта приймання-передачі нежилих приміщень державної власності від 20.02.2013 № 1380 зазначене нерухоме майно було передано Товариству з обмеженою відповідальністю "КПШ".

28.02.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КПШ", як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ППМГ", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю "КПШ" передало у власність, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ППМГ" прийняло нерухоме майно - нежилі приміщення загальною площею 516,6 кв.м по вул. Хрещатик, 24, літ. "А" у місті Києві. За Товариством з обмеженою відповідальністю "ППМГ" проведено державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно.

Пунктом 2.1 вказаного договору, зокрема, передбачено, що за домовленістю сторін продаж цей вчинено за 16.000.000,00 грн. з ПДВ. Вказана сума отримана продавцем від покупця, а саме: 13.000.000,00 грн. - 06.03.2012 як забезпечувальний платіж за попереднім договором, а решта 3.000.000,00 грн. - до укладання та підписання цього договору.

Відтак, вказаний договір купівлі-продажу є відплатним.

Предметом позову у даній справі є визнання незаконними та скасування наказу ФДМУ від 24.10.2012 № 3714 "Про перелік об`єктів, що підлягають приватизації", наказу РВ ФДМУ по м. Києву від 09.11.2012 № 1612 "Рішення про приватизацію нежитлових приміщень (вул. Хрещатик, 24, Літ. "А")", визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень державної власності від 06.02.2013, укладеного між РВ ФДМУ по місту Києву та ТОВ "КПШ" про продаж нежилих приміщень з № 1 по № 31 (групи приміщень № 180) (в літ. "А") загальною площею 516 м2, які розташовані в місті Києві по вул. Хрещатик, 24 та витребування вказаних приміщень у ТОВ "ППМГ" на користь Міністерства аграрної політики та продовольства.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що Генеральною прокуратурою України встановлено незаконне вибуття з державної власності спірного нерухомого майна (нежилих приміщень з № 1 по № 31 (групи приміщень № 180) (в літ. "А") загальною площею 516 м2, які розташовані в місті Києві по вул. Хрещатик, 24, що належить до державної власності, уповноваженим органом управління яким було Мінагрополітики України, та яке перебувало на балансі ДП "Агроінвест". Прокурор зазначив, що в ході проведення розслідування у кримінальному провадженні № 0000273 висновками судових експертиз встановлено, що вартість нежитлових приміщень, що були об`єктом приватизації станом на момент передачі в оренду становила 13774650 грн, а не 8243000 грн (за якою передано майно в оренду), у зв`язку з чим невід`ємні поліпшення, здійснені орендарем становили 18,34 % від ринкової вартості майна, відповідно, частка поліпшень становила менше 25 %, необхідних для приватизації державного майна шляхом викупу, тому у ТОВ "КПШ" не виникло права на викуп спірного нерухомого майна. Крім того висновками експертів було встановлено, що станом на момент проведення оцінки об`єкта приватизації його ціна складала 15125200 грн (без ПДВ), проте продаж було здійснено за 10879000 грн, що свідчить про заниження вартості об`єкта приватизації при його продажу на 4246200 грн. Також прокурор вказав на те, що в ході проведення розслідувань в межах кримінального провадження висновками експертизи встановлено, що факт проведення ремонтних робіт та здійснення невід`ємних поліпшень у спірному приміщенні не підтверджується, а ухвалами Шевченківського районного суду міста Києва встановлено внесення завідомо неправдивих відомостей про виконання ремонтних робіт у спірному приміщенні керівниками підприємств-підрядників та звільнено зазначених осіб від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності. Прокурор стверджував, що приватизація спірного об`єкта була проведена з порушеннями вимог чинного законодавства, зокрема, об`єкт продано за заниженою ціною, вартість невід`ємних поліпшень з урахуванням дійсної вартості об`єкту приватизації становила менше 25 %, що не надавало ТОВ "КПШ" права на приватизацію нерухомого майна шляхом викупу в порядку положень статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Приписами частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Положеннями частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема, визначено, що прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Позов прокурора та повідомлення позивачеві, в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" датовані 19.03.2018 за одним і тим самим номером (№ 05/2-10111-18), проте повідомлення надіслано позивачеві 20.03.2018, що підтверджується описом вкладення до поштового відправлення, а позовні заява подана до суду нарочно 23.03.2018.

Таким чином, прокурором формально дотримані вимоги приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Звертаючись з позовом в інтересах держави прокурор має визначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

За загальним правилом, управління об`єктами державної власності здійснюється суб`єктами визначеними статтею 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності, до яких відносяться, як позивач, так і відповідач-1 (фонд державного майна України).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що оскільки спір у даній справі є спором щодо приватизації майна, відповідно відповідач-1 (Фонд державного майна України) та відповідач-2 (Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву) є саме тими органами, які уповноважені державою здійснювати функції у спірних правовідносинах (стаття 1 Закону України "Про Фонд державного майна України") і приватизаційне законодавство є спеціальним по відношенню до загальних норм Закону України "Про управління об`єктами державної власності".

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що саме відповідачу-2 (Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву) видано свідоцтво про право власності від 07.12.2012 Серія 777325, відповідно до якого власником спірного майна є держава в особі відповідача-2 (Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву).

Відтак, належним органом, який здійснює право державної власності в процесі приватизації і виступає продавцем державного майна є Фонд державного майна України та Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву.

Таким чином, прокурором при зверненні до господарського суду з даним позовом невірно визначений орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, в розумінні приписів частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, що є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Також колегія суддів вважає, що вимоги про визнання незаконними та скасування наказів ФДМУ від 24.10.2012 № 3714 "Про перелік об`єктів, що підлягають приватизації", наказу РВ ФДМУ по м. Києву від 09.11.2012 № 1612 "Рішення про приватизацію нежитлових приміщень (вул. Хрещатик, 24, Літ. "А")" є неналежним способом захисту порушеного права, оскільки оспорювані накази належать до ненормативних актів індивідуальної дії, які вичерпали свою дію фактом їхнього виконання шляхом укладення правочину (договору купівлі-продажу). Скасування такого акта не породжує наслідків для власника спірного об`єкту, оскільки у такої особи виникло право власності і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Відтак обраний прокурором спосіб захисту порушеного права (оскарження наказів від 24.10.2012 № 3714 та від 09.11.2012 № 1612) не забезпечує його реального захисту.

Відповідна правова позиція також викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 826/4509/17, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17, в яких зазначено, що до ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі, укладення договору купівлі-продажу.

Надаючи оцінку наданим прокурорам висновкам експертиз, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини 3 статті 98 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Колегією суддів встановлено, що надані прокурором висновки експертиз проведені не на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи, а здійснені на замовлення слідчого, що порушує принцип змагальності сторін та приписи частини 3 статті 98 Господарського процесуального кодексу України; складені зі спливом значного проміжку часу після проведення первісних оцінок спірного майна, за вказаний час стан об`єкта міг змінитися; містять суперечливі висновки; не можуть підтвердити обставини, на які посилається прокурор в поданому до суду позові щодо нездійснення поліпшень орендованого майна; прокурором не подано до суду висновку судової експертизи, який відповідає приписам частини 3 статті 98 Господарського процесуального кодексу України та визначає вартість спірного майна станом на момент його передачі в оренду з урахуванням здійснених поліпшень.

Також, подані до суду висновки експертиз мають інші недоліки.

Висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 30.10.2015 № 3086/3087/15-42:

- вартість спірного майна, станом на момент передачі такого майна в оренду, визначена в сумі 13.774.650 грн., а ринкова вартість спірного майна станом на момент оцінки становить 15.125.200 грн. Водночас, будівельно-технічна експертиза не передбачає визначення вартості майна, відтак не може бути врахована, як дійсна вартість спірного майна на момент передачі такого майна в оренду;

- висновком встановлено, що визначити за результатами проведеного натурного обстеження дату/період, виконавця/виконавців проведених в приміщеннях робіт, в тому числі додаткових робіт, виконаних тим чи іншим виконавцем, не вбачається за можливе, оскільки пройшов значний проміжок часу та відсутність відповідних методик. Також слід зауважити, що значна частина виконаних робіт є роботами супутніми та роботами, які перевіряються технічним наглядом в процесі їх виконання і не можуть бути перевірені обстеженням. Перевірити повний обсяг та якість невід`ємних поліпшень (в даному випадку проведених ремонтно-будівельних робіт) на момент проведення обстеження не вбачається за можливе.

Висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 25.10.2017 № 17 на деяких сторінках має підписи невстановленої особи. У даному висновку підпис судового експерта міститься лише на супровідному листі про повернення наданої на дослідження документації, який є завершальною частиною такого висновку. Водночас, сам висновок судовим експертом не підписаний. При цьому, даний висновок містить підпис судового експерта в графі попередження останнього про кримінальну відповідальність.

Висновок експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-економічної експертизи від 10.11.2017 № 21764/17-45 містить положення про заниження вартості об`єкта приватизації на 4.246.200,00 грн. Проте, вказана сума вирахувана експертом (про що зазначено у даному висновку) із суми ринкової вартості спірного майна, яка визначена у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30.10.2015 № 3086/3087/15-42, яка, як встановлено вище судом, не передбачає визначення вартості майна.

Рецензією від 20.09.2017 на висновок судової будівельно-технічної експертизи від 30.10.2015 № 3086/3087/15-42, зокрема, визначено, що такий висновок є неповним, необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам законодавства: пп. 1 п. 5, п.п. 6 і 7 ст. 69, п. 4 ст. 101, п. 1 ст. 242 Кримінального процесуального кодексу України; п. 1.4, абз. 12 п. 2.1, абз. 4 п. 2.3, абз. 2 п. 4.16 Інструкції "Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень", затвердженої наказом міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5.

Рецензією від 28.12.2017 на висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 25.10.2017 № 17, зокрема, визначено, що висновок є неповним, не обґрунтованим та не відповідає вимогам нормативно-правових актів.

Рецензією від 24.01.2018 на висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-економічної експертизи від 10.11.2017 № 21764/17-45, зокрема, визначено, що висновок є неповним, необґрунтованим та таким, що не відповідає таким нормам законодавства: пп. 1 п. 5 ст. 69, п. 1 ст. 101 Кримінального процесуального кодексу України; п. 1.4 Інструкції "Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень", затвердженої наказом міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, надані прокурором висновки експертиз не відповідають вимогам статей 76, 77, 78 Господарського процесуального кодексу України щодо належності, допустимості та достовірності доказів.

Стосовно посилань прокурора на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 31.01.2018 у справі № 1-кп/761/1047/2018 та ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08.02.2018 у справі № 761/1046/2018, якими, на думку прокурора, встановлено факт невиконання робіт ТОВ "Фіброліт 7" та ТОВ "Сана Юг" з поліпшення орендованого ТОВ "КПШ" майна, колегія суддів зазначає, що з аналізу частини 6 статті 75 ГПК України, вбачається, що ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковою для господарського суду виключно в тому випадку, якщо суд розглядає справу, про правові наслідки дій особи, наприклад, відшкодування збитків, відповідно ця особа має бути стороною (відповідачем) у господарській справі; водночас вищевказані ухвали Шевченківського районного суду м. Києва стосується неправомірних дій керівників товариств, як фізичних осіб, які не є сторонами у даній справі.

Приписами частини 8 статті 75 Господарського кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, виправдувальним вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом.

Отже, ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2018 у справі № 761/44915/17 (провадження № 1-кп/761/1047/2018) та від 08.02.2018 у справі № 761/44914/17 (провадження № 1-кп/761/1046/2018) не можуть вважатися достатніми доказами (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України) нездійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "КПШ" невід`ємних поліпшень орендованого майна, необхідних для набуття права на викуп такого майна і ці обставини підлягають доказуванню прокурором в загальному порядку (ч. 8 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).

Приймаючи до уваги викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що відповідачем-1 (Фондом державного майна України) доведено, що приватизація спірного майна здійснена в порядку, та у спосіб, передбачений приватизаційним законодавством, в той час, як прокурором не доведено належними та допустимими доказами наявності порушень приватизаційного законодавства при здійсненні приватизації спірного майна.

Відповідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 названого Кодексу.

Приписами частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень державної власності від 06.02.2013 задоволенню не підлягає, оскільки є похідною вимогою від вимоги про визнання незаконними та скасування наказів відповідача-1 та відповідача-2, у задоволенні якої судом відмовлено.

Більш того, як вірно зазначив суд першої інстанції, дефекти форми чи волі при укладенні оспорюваного договору - відсутні, а відповідачами за такою вимогою мають бути сторони правочину, в той час, як така вимога заявлена лише до однієї сторони оспорюваного правочину.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення статті 388 Цивільного кодексу України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Необхідною умовою для застосування приписів статті 388 Цивільного кодексу України є доведення заявником того факту, що він є власником майна. Тобто особа, яка звертається до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, як у добросовісного, так і у недобросовісного набувача, повинна довести наявність права власності на майно, що перебуває у володінні відповідача.

Колегією суддів встановлено, що спірне майно, в процесі здійснення приватизації, вибуло з володіння власника при наявності волі всіх учасників процесу приватизації, а саме: відповідача-1 (Фонду державного майна України), як органу, який здійснює право державної власності в процесі приватизації спірного майна; позивача (Міністерства аграрної політики та продовольства України), як органу управління спірного майна та Державного підприємства "АГРОІНВЕСТ", як балансоутримувача спірного майна, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів пункту 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України у вигляді витребування спірного майна у добросовісного набувача відповідача-3 (Товариства з обмеженою відповідальністю "ППМГ").

Крім того, і органу управління майном і органу, якому таке майно було передано у володіння на праві господарського відання, і відповідачу-1 було не тільки відомо про здійснення угоди купівлі-продажу спірного майна за оспорюваним правочином, але й про результати такої угоди.

Більш того, первісне відчуження спірного майна було здійснене на підставі рішень позивача та відповідача-2 в межах повноважень, наданих останнім законом, щодо розпорядження державною власністю.

Приймаючи до уваги викладені вище обставини позовна вимога про витребування спірного майна з володіння відповідача-3 задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24.06.2003, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна.

Так, у вказаній справі Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що навіть якщо припустити наявність недоліків оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності в процесі процедури приватизації (які, як встановлено вище судом, у даному спорі відсутні), такі обставини не можуть слугувати формальною підставою для вилучення такого майна у особи після закінчення процедури приватизації у випадку, якщо інших порушень процедури виявлено не було, що в сукупності свідчить про безпідставність поданого до суду позову прокурора та є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог повністю.

Доводи прокурора про відсутність в договорі оренди нерухомого майна від 13.10.2011 № 5978 умов продажу/викупу об`єкта оренди правомірно відхилені судом першої інстанції, оскільки таке право встановлено приписами статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Доводи прокурора про те, що суб`єкт оціночної діяльності був відібраний не на конкурсній основі спростовуються наявними в матеріалах справи витягом з книги реєстрації заяв на участь в конкурсі по відбору експертів, копіями оголошення про проведення конкурсу ("відомості приватизації") та протоколу засідання конкурсної комісії по відбору суб`єктів оціночної діяльності від 22.11.2012 № 31/12.

Щодо заяви ТОВ "ППМГ" про застосування строку позовної давності, колегія суддів зазначає про пропуск прокурором строку позовної давності при зверненні до суду, оскільки як позивачу так і прокурору було відомо про здійснення приватизації спірного майна та подальше його відчуження саме з моменту прийняття оспорюваних наказів та оспорюваного договору; водночас правила про позовну давність судом не застосовуються з тих підстав, що застосування наслідків спливу строку позовної давності мало б місце при наявності порушеного права, яке підлягало б захисту в судовому порядку.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі №910/3504/18 покладається судом на скаржника відповідно до ст. 129 ГПК України .

Керуючись ст. ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі №910/3504/18 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи №910/3504/18 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12.04.2021 після виходу з відпустки головуючого-судді Коробенка Г.П. та виходу з лікарняного судді Кравчука Г.А.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир