ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2021м. ДніпроСправа № 904/5445/20

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П. при секретарі судового засідання Савенко О.О., розглянувши матеріали

За позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м.Київ

до Акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення основного боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 38 591 500,05 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (позивач) звернулось з позовною заявою до АК «Криворізька теплоцентраль» (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 39 836,40 грн. ( в т.ч.: основна заборгованість у розмірі 27 312 917, 54 грн., пеня у розмірі 5 479 747, 36 грн., 3% річних у розмірі 1 650 907, 27 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 147 927, 88 грн.) заборгованості, що виникла внаслідок не виконання відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної оплати поставленого позивачем природного газу за договором купівлі-продажу природного газу №1161/15-БО-5 від 11.12.14р. (укладеним між сторонами).

Ухвалою суду від 12.10.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10.11.2020р.

АТ «Криворізька теплоцентраль» (відповідач) у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на позов проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи наступне : 23.03.2017 Господарським судом Дніпропетровської області було порушено провадження у справі № 904/128/17 про банкрутство Державного підприємства Криворізька теплоцентраль та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; відповідно до пункту 4-3 частини 4 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» провадження у справах про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника. Після припинення провадження у справі про банкрутство забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 358-р затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році згідно з додатком. До вказаного переліку входить ПАТ «Криворізька теплоцентраль». 30.10.2018 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у справі про банкрутство АТ Криворізька теплоцентраль, на підставі положень Закону України Про приватизацію державного і комунального майна задоволено клопотання Фонду Державного майна України про припинення провадження у справі № 904/128/17 про банкрутство АТ Криворізька теплоцентраль та закрито провадження у справі. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 № 36-р «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності продовжено приватизацію Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», що є об`єктом державної власності, включеного до переліку об`єктів великої приватизації державної власності, рішення про приватизацію яких було прийнято в 2018 році. Відповідно до ч.2 ст. 19 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та вищевказаної ухвали господарського суду введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка ( штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань і задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо ( ч.3. ст. 19 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»). Враховуючи вищевикладене, відповідач зазначає , що закон забороняв застосування зазначених санкцій позивача з моменту виникнення права на нарахування та стягнення до дня припинення провадження у справі про банкрутство.

В той же час, відповідач зазначає, що позивачем при розрахунку інфляційних втрат, 3% річних та пені не використано у вказаних розрахунках період, який охоплюється мораторієм, встановленим відкритим провадження у справі №904/128/17 про банкрутство (23.03.2017р. - 30.10.2018р.) та період, який підпадає під дію положення п. 43 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (31.10.2018р. - 20.10.2019р., (20.10.2019р. - попередній день дню втрати чинності Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та набрання чинності Кодексу України з процедур банкрутства). Але (за твердженням відповідача) позивачем не вірно визначено період, під час якого діє повна заборона на нарахування штрафних санкцій, в тому числі пені, індексу інфляції та трьох відсотків річних, адже дію нормативно-правового акту у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто, до події факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Правова позиція щодо застосування ст. 58 Конституції України та ст. 5 Цивільного кодексу України про застосування до спірних правовідносин норм закону, які були чинними на момент їх виникнення, узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 13.02.2018р. у справі №916/4737/14.

Так, в ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відсутність у Кодексі України з процедур банкрутства, чинному з 21.10.2019р., положень щодо заборони нарахування пені, інфляційних втрат та річних по зобов`язаннях такого суб`єкта господарювання не виключає правильності застосування приписів п. 43 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», які є наслідком припинення провадження у справі з підстав приватизації боржника, до періоду часу - 21.10.2019р. На ряду з останнім, відповідач погодився з нарахованими пенею, інфляційними втратами та 3% річних з 21.10.2019р. та надає власний контррозрахунок інфляційних втрат та 3% річних, згідно якого розмір інфляційних втрат склав 338 680, 18 грн. (за період з 01.11.2019р. по 31.07.20р.) та 3% річних склав 678 780, 88 грн. ( за період з 21.10.2019р. по 20.08.20р. ).

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (позивач) у відповіді на відзив заперечував проти обставин викладених у відзиві на позов, зазначаючи (поміж-іншим), що нарахування штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат за період з 15.01.2016р. по 22.03.17р. здійснено позивачем до набрання чинності пункту 43 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та у зв`язку зі втратою чинності 20.10.19р. цього Закону, починаючи з 21.10.19р. позивачем було правомірно нараховано 3% річних та інфляційних втрат. Також не погоджувався з контррозрахунком відповідача щодо сум інфляційних втрат та 3% річних за період з 31.10.19р. по 19.08.20р.

Ухвалою суду від 08.12.2020р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні прийнято рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

11.12.14р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз» (продавець) та ДП «Криворізька теплоцентраль» (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1161/15-БО-5, відповідно до умов якого, продавець зобов`язується передати у власність покуплю у 2015 природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору (п.1.1. договору). Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцю в період з 01 січня 2015 по 31 грудня 2015 газ обсягом до 23 977, 0 тис.куб.м., в тому числі по місяцях кварталів визначених в графіку, що міститься в договорі (а.с. 19).

За розрахункову одиницю переданого газу приймається один кубічний метр (куб. м), приведений до стандартних умов (t)=20 градусів Цельсія, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика)(101,325 кПа). (п. 2.3. договору).

Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу у розмірі +/-5% від узгодженого сторонами згідно з пунктом 2.1. цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу (пп. 2.1.2 договору).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що кількість газу, яка продається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу.

Згідно з пунктом 5.2. договору (з урахуванням додаткової угоди № 10 від 25.11.2015р., а.с.34), ціна за 1000 куб. м. газу з 01 грудня 2015 року становить 6 474,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%; крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 689, 10 грн., крім того ПДВ -20%, всього, з ПДВ 826, 92 грн.; до сплати за 1000 куб.м. природного газу 7 292, 58 грн. , крім того ПДВ -20%, всього з ПДВ 8 751, 10 грн.».

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газ; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу. В платіжних дорученнях покупець повинен обов`язково зазначити номер договору , дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду , за який здійснюється оплата; за наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли вад покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоду по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості; кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як предоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. (п.6.3. договору). У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені , штрафів , інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються , що грошова сума , яка надійшла від покупця , погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного покупцем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;3) у третю чергу погашається основана сума боргу. (п.6.4. договору).

В п.7.2. договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років. (а.с.19-24, 25-33).

На виконання умов договору, позивач у період січень-квітень, жовтень-грудень 2015р. передав у власність відповідача, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 131 912 690, 03 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі, які містяться в матеріалах справи (а.с. 35-41).

Як зазначає позивач, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором, оплату за переданий газ здійснив частково. У зв`язку з чим, станом на дату подання позову за ним рахується заборгованість в розмірі 27 312 917, 54 грн.

Окрім того позивач відповідно до приписів п.7.2. договору та приписів ст. 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача: 5 479 747, 36 грн. пені , 3% річних у розмірі 1 650 907, 27 грн. (за період з 15.01.16р. по 22.03.17р. та з 21.10.19р. по 19.08.20р.) та інфляційних втрат в розмірі 4 147 927, 88 грн. (за період з 01.02.2016р. по 28.02.2017р. та з 01.11.19р. по 31.07.20р.) (а.с.9-14).

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно, ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 4-3 частини 4 розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, провадження у справах про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

Після припинення провадження у справі про банкрутство забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

07.03.2018 набрав чинності Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна".

Частина 5 статті 12 вказаного вище Закону, передбачає, що справи про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, не порушуються до її завершення. Провадження у справах про банкрутство таких підприємств / господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

На підставі вказаної вище статті Закону, провадження у справі про банкрутство відносно відповідача - АТ "Криворізька теплоцентраль" припинено.

При цьому, Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна" не містить положень про те, що, кредиторська заборгованість підприємства, яка виникла до початку процедури приватизації, вважається погашеною після припинення провадження у справі банкрутство на підставі пункту 4-3 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Отже, Законом про приватизацію не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання зобов`язальних правовідносин за участю державних підприємств, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення кредитора до суду з вимогами до боржника, які виникли на підставі господарського договору, а його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права.

Таким чином, норма пункту 4-3 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" стосується лише тимчасової заборони для стягнення на підставі виконавчого документа, до завершення процедури приватизації боржника.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

Перевіривши розрахунок наданий позивачем, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 27 312 917, 54 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Як зазначалося вище, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару, позивачем нараховано 5 479 747, 36 грн. пені , 3% річних у розмірі 1 650 907, 27 грн. (за період з 15.01.16р. по 22.03.17р. та з 21.10.19р. по 19.08.20р.) та інфляційних втрат в розмірі 4 147 927, 88 грн. (за період з 01.02.2016р. по 28.02.2017р. та з 01.11.19р. по 31.07.20р.)

За змістом ч. 3 ст. 11 та ч. 1 ст. 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у ч. 1 ст. 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Отже, цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частини третьої ст. 11 ЦК України може виникати на підставі акта цивільного законодавства або укладення договору.

Ч. 2 ст. 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу укладеного договору та закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У свою чергу, у кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Аналіз норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дає підстави для висновку, що з моменту порушення (відкриття) щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові 02.10.2019 у справі №5006/5/39б/2012.

Судом встановлено, що відносно відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснювалося провадження у справі про банкрутство №904/128/17, порушене ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2017 із введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів, дія якого припинилася з дня закриття місцевим судом ухвалою 30.10.2018 провадження у цій справі про банкрутство.

Відтак, поряд із загальними нормами ЦК України, що визначають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 ЦК України), при розгляді спору у справі №904/5445/20 за позовом АТ «НАК «Нафтогаз Україна» до АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення оплати боргу за договором купівлі-продажу природного газу №1161/15-БО-5 від 11.12.14р. підлягають застосуванню спеціальні норми ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону України 22.12.2011 №4212-VІ, що застосовувалася у процедурі банкрутства АТ «Криворізька теплоцентраль».

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 26.02.2019 у справі №911/3719/16 щодо застосування до відповідача, який перебував у процедурі банкрутства, відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням періоду дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, з посиланням на обставини віднесення АТ «Криворізька теплоцентраль», як господарського товариства 99,9864% акцій якого належать державі, до переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №358-р від 10.05.2018 та продовження строків приватизації відповідно до розпорядження Уряду №36-р від 16.01.2019.

За твердженням відповідача, зазначені обставини зумовлюють застосування до спірних правовідносин положень пункту 4-3 Розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону України №2269-VIII від 18.01.2018, яким встановлено заборону на застосування після припинення провадження у справі про банкрутство боржників, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання та трьох процентів річних від простроченої суми.

Перевіряючи правильність здійснених позивачем нарахувань , з урахуванням положень пункту 4-3 Розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону України №2269-VIII від 18.01.2018, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ч. 1 ст. 58 Конституції України вбачається, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Ст. 5 ЦК України «Дія актів цивільного законодавства у часі» визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою (пряма дія норми у часі). Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце (висновок Верховного Суду України у постанові від 02.12.2015 у справі №3-1085гс15).

Принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України і суть такого принципу полягає у тому, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (пункт 4 рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 №3-рп/2001 (справа про податки)).

Заборона зворотної дії в часі нормативно-правових актів є однією із важливих складових принципу правової визначеності як складової права на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасницею якої є держава Україна.

Водночас, Конституційний Суд України дійшов висновку, що конституційний принцип про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (абзац 4 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)).

Господарський суд зазначає, що 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства №2597-VIII від 18.10.2018, який в силу пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, поширює дію на подальший розгляд справ про банкрутство незалежно від дати порушення (відкриття) провадження у таких справах, за винятком справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації.

З дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., №31, ст. 440 із наступними змінами).

Тобто, перехід від регулювання, передбаченого Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», до регулювання згідно з Кодексом України з процедур банкрутства, здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справ про банкрутство відповідно до положень цього Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №924/159/14, від 11.08.2020 у справі №904/3457/19 та від 27.08.2020 у справі №904/4928/17.

Як зазначалося вище, з 23.03.2017 щодо АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснювалося провадження у справі про банкрутство №904/128/17, яке було закрито ухвалою суду 30.10.2018 за клопотанням Фонду державного майна України, у зв`язку із прийняттям щодо товариства-боржника рішення про приватизацію.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №36-р від 16.01.2019 «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності», продовжено приватизацію АТ «Криворізька теплоцентраль» у 2019 році.

Відповідно до пункту 4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, провадження у справах про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника. Після припинення провадження у справі про банкрутство забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Отже, зазначеною нормою права встановлено винятки щодо можливості нарахування пені, інфляційних та річних в порядку ст.625 ЦК України стосовно окремих суб`єктів господарювання - державних підприємства та/або господарських товариств, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та припинено провадження у справі про банкрутство внаслідок прийняття рішення компетентного органу про приватизацію. Законодавцем фактично введено на час приватизації такі заборони та обмеження, які існували в час дії мораторію у процедурі банкрутства цього боржника.

Тому суд, вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин спеціальні норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», пункт 4-3 Розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, яким встановлено пряму заборону на нарахування відповідачу пені, інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за будь-який період прострочення відповідача щодо виконання грошового зобов`язання відповідно, зокрема, і до моменту порушення справи про банкрутство, якщо таке нарахування здійснено після закриття провадження у справі про банкрутство з підстав прийняття рішення про приватизацію такого суб`єкта господарювання.

З огляду на встановлені судом обставини, закриття 30.10.2018 провадження у справі про банкрутство № 904/128/17 щодо відповідача у зв`язку з прийняттям рішення про приватизацію відповідно до пункту 4-3 Розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про банкрутство, господарський суд вважає не обґрунтованими здійснені позивачем нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних . А тому в задоволенні цієї частини позовних вимог вважає за необхідне відмовити у повному обсязі. (Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд від 15.09.20р. у справі № 904/4699/19).

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність у Кодексі України з процедур банкрутства, чинному з 21.10.2019, положень щодо заборони нарахування інфляційних втрат та річних по зобов`язаннях такого суб`єкта господарювання не виключає правильності застосування приписів даної норми Закону про банкрутство, яка є наслідком припинення провадження у справі з підстав приватизації боржника та була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (звернення з позовом до суду). Вказана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 904/4700/19.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в частини стягнення з відповідача на користь позивача 27 312 917,54грн. основної заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №1161/15-БО-5 від 11.12.14р., інфляційних витрат на суму 354 695,65грн. (за період з 01.11.2019р. по 31.07.2020р.), 3 % річних в сумі 683 264,56грн. (за період з 21.10.2019р. по 20.08.2020р.), в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити з вищезазначених підстав.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір у розмірі 425 263,16грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1; ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ) 27 312 917,54грн. основної заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу № 1161/15-БО-5 від 11.12.14р., інфляційні витрати на суму 354 695,65грн. (за період з 01.11.2019р. по 31.07.2020р.), 3 % річних в сумі 683 264,56грн. (за період з 21.10.2019р. по 20.08.2020р.) та судовий збір у розмірі 425 263,16грн.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити, судові витрати в цій частині покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного тексту судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 15.04.2021

Суддя С.П. Панна