ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2021 Справа № 908/1050/20

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.

секретар судового засідання Загреба В.С.

за участю представників:

від позивача: Ігнатьєв О.І. юрисконсульт, довіреність №б/н від 28.05.2019

від відповідача: Скворцова О.О. адвокат, ордер№1035531 від 02.02.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2020 у справі №908/1050/20 (суддя Боєва О.С.; рішення ухвалене о 13:18 год. у місті Запоріжжя, повний текст рішення складено та підписано 21.09.2020)

за позовом: Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради, (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, пр. Східний, буд. 97)

до відповідача: Комунального підприємства "Облводоканал" Запорізької обласної ради, (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 129-а)

про стягнення суми 5242799,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Комунальне підприємство "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради звернулось до Господарського суду Запорізької області із позовом до Комунального підприємства "Облводоканал" Запорізької обласної ради про стягнення суми 5242799,57 грн. збитків, завданих не реєстрацією в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних за період з серпня 2015 року по листопад 2016 року.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.09.2020 у справі №908/1050/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Означене судове рішення вмотивоване тим, що судом не встановлено повного складу цивільного правопорушення, із яким закон пов`язує виникнення права на відшкодування збитків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з означеним судовим рішенням, КП "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради (позивач) звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2020 у справі №908/1050/20 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що обов`язок реєстрації податкових накладних є складовою правил господарської діяльності, а відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого майна, визначена відповідно вимог законодавства.

Позивач вказує, що у КП "Облводоканал" ЗОР була можливість зареєструвати податкові накладні за період з серпень 2015 року - листопад 2016 року протягом 1095 днів відповідно до вимог Податкового кодексу України, однак цього відповідачем зроблено не було. КП "Бердянськводоканал" БМР також зобов`язане видавати своїм контрагентам податкові накладні, які повинні бути зареєстрованими у Єдиному реєстрі податкових накладних. Для можливості такої реєстрації та з метою уникнення застосування штрафних санкцій КП "Бердянськводоканал" БМР внаслідок вищевказаної бездіяльності КП "Облводоканал" ЗОР зобов`язане власними коштами поповнити електронний рахунок з електронного адміністрування податку на додану вартість на зазначену суму (5242799,57 грн.). Таким чином, КП "Облводоканал" ЗОР завдано збитків КП "Бердянськводоканал" БМР у розмірі 5242799,57 грн. шляхом не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних за зазначеними операціями.

Як вважає позивач у даному випадку наявні усі елементи цивільного правопорушення: протиправна поведінка відповідача у вигляді бездіяльності; збитки у вигляді суми, на яку відповідачем не поповнено рахунок позивача у системі електронного адміністрування, прямий причино-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача та завданими збитками - внаслідок такої бездіяльності відповідача у позивача виникла неможливість без додаткового поповнення рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість зареєструвати податкові накладні, видані ним своїм контрагентам, на суми ПДВ 5242799,57 грн.; наявність вини - відповідачем отримано від позивача грошові кошти, до складу яких включено ПДВ у сумі 5242799,57 грн., а тому відповідач зобов`язаний був та мав можливість зареєструвати відповідні податкові накладні, складені у наступних податкових періодах, на суму ПДВ 22878324,02 грн.; відповідач відмовив в пропозиції позивача здійснити залік зустрічних вимог тощо.

Строк позовної давності до вимоги про стягнення вказаних збитків починає спливати з дня, наступного за днем граничного строку реєстрації податкових накладних (1095 днів з дня складення податкової накладної). В залежності від дати виникнення у відповідача податкових зобов`язань з ПДВ у період з 01.09.2018 по 16.12.2019 відповідно до вимог Податкового кодексу України у нього вже відсутня можливість реєстрації податкових накладних, тобто з зазначених позивачем дат починається перебіг позовної давності, який відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, статті 257 Цивільного кодексу України складає три роки з дня завдання збитків (01.09.2018 - початок періоду завдання у цій справі збитків, 16.12.2019 - кінець періоду завдання у цій справі збитків).

До того ж, позивач вказує, що під час розгляду справи суд першої інстанції помилково вказав, що предметом спору є стягнення суми податкового кредиту, однак при цьому відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи, виходячи з того, що предметом спору у даній справі є стягнення збитків, завданих неможливістю віднести до податкового кредиту сум ПДВ від операцій між підприємствами (сторонами у справі).

При цьому позивач послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, у якій зазначається, що справи про стягнення збитків, завданих не реєстрацією податкових накладних, на відміну від справ про стягнення збитків, завданих не отриманням податкового кредиту, розглядаються в порядку господарського судочинства. Тобто, як вказує позивач, Верховним Судом визнається існування різних предметів спору: збитки, завдані неможливістю віднести до податкового кредиту суми ПДВ по незареєстрованим податковим накладним, та збитки, завдані не отриманням суми, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні, внаслідок не реєстрації відповідачем податкових накладних.

Тому позивач вважає, що висновки суду першої інстанції щодо предмету спору, невикористання позивачем способів захисту порушеного права на податковий кредит, відсутність протиправної поведінки відповідача, недоведеність причинно-наслідкового зв`язку, викладені в оскаржуваному рішенні, - не відповідають обставинам справи у зв`язку зі зміною самим судом предмета спору у справі (в порушення статті 14 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, як вважає позивач, суд першої інстанції, зробивши висновок про відсутність складу цивільного правопорушення, необхідний для стягнення збитків, неправильно застосував норми матеріального права, а саме статей 22 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України, оскільки на відміну від податкового кредиту, на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти з поточного рахунку такого платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України, тобто збитки є реальними. Обов`язок відповідача щодо реєстрації позивачу накладних не залежить від можливості позивача зареєструвати податкові накладні відповідно до абзацу 1 пункту 200-1.9. статті 200-1 Податкового кодексу України.

Відтак позивач наголошує, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права (частина 1 статті 218, частини 1-2 статті 224 Господарського кодексу України, стаття 22 Цивільного кодексу України), порушено норму процесуального права (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України - зміна предмету спору), а також висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи (щодо предмету спору), що відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

КП "Облводоканал" ЗОР (відповідач) у відзиві на апеляційну скаргу КП "Бердянськводоканал" БМР просить суд апеляційної інстанції залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2020 у справі №908/1050/20 залишити без змін.

На підтвердження своїх заперечень відповідач вказує, зокрема, що посилання скаржника на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02.04.2019 у справі №280/317/19 та від 17.05.2019 у справі №280/629/19, як на докази протиправної поведінки відповідача є безпідставними, тому що іншим судом, а саме Третім апеляційним адміністративним судом в постанові від 23.01.2020 у справі №280/1549/19 встановлена відсутність вини відповідача в не реєстрації податкових накладних саме за період, який визначений позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх вимог по відшкодуванню збитків.

Відповідач звертає увагу на те, що позивач в апеляційній скарзі здійснює розширювальне тлумачення обов`язку відшкодування збитків відповідно до частини 1 статті 224 Господарського кодексу України та вказує, що відшкодування збитків виникає не лише за порушення господарського зобов`язання, а й за порушення вимоги щодо здійснення господарської діяльності.

Натомість, як вважає відповідач висновок суду першої інстанції стосовно того, що форми і розміри позадоговірної відповідальності визначаються лише законом, а підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, є таким, що відповідає приписам закону.

Відповідач вважає безпідставним твердження позивача, що у відповідача була можливість зареєструвати податкові накладні протягом 1095 днів, але це не було зроблено. Як вказує відповідач постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.01.2020 у справі № 280/1549/19 встановлено, що КП "Облводоканал" ЗОР з метою реєстрації податкових накладних в ЄРПН, не мав можливості перерахувати кошти із свого поточного рахунку на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість і вказані обставини є об`єктивними (в силу встановлення тарифів) та не залежали від його волі.

Як вважає відповідач, судом першої інстанції вірно встановлено природу взаємовідносин між сторонами з приводу підстав спору. Суд правомірно вказав, що встановлений у пункті 8.4 договору про надання послуг з водопостачання від 26.12.2012 №4/13 обов`язок Виробника (відповідача) надати Споживачу (позивачу) податкові накладні фактично дублює положення Податкового кодексу України щодо видачі податкових накладних, про що також свідчить відсилання в даному пункті договору на те, що Виробник надає Споживачу податкові накладні у відповідності із вимогами діючого законодавства. При цьому даний договір не містить умов щодо обов`язку відповідача перед позивачем реєструвати податкові накладні.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2020 у справі №908/1050/20, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 23.11.2020 о 16:00 год.

10.11.2020 від КП "Облводоканал" ЗОР надійшов відзив на апеляційну скаргу.

16.11.2020 від КП "Облводоканал" ЗОР на електронну адресу суд, а 17.11.2020 відправлене поштою - надійшло клопотання про участь представника у судовому засіданні в режимі відео конференції в приміщенні Господарського суду Запорізької області.

23.11.2020 засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді-доповідача ПодобєдаІ.М. на лікарняному. Після виходу судді Подобєда І.М. з лікарняного справа призначена до розгляду у судовому засідання на 03.02.2021 о 12:00 год. з проведенням його у режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області.

У судовому засіданні 03.02.2021 в режимі відеоконференції прийняли участь представник позивача Ігнатьєв О. П. та представник відповідача Скворцова О.О. (адвокат).

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, наведених у скарзі, а представник відповідача заперечував на задоволенні апеляційної скарги з підстав, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 03.02.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

Між Комунальним підприємством "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради (Споживач, позивач у справі) та Комунальним підприємством "Облводоканал" Запорізької обласної ради (Виробник, відповідач у справі) був укладений договір про надання послуг з водопостачання №4/13 від 26.12.2012, відповідно до умов якого Виробник зобов`язався надавати Споживачу послуги з питного водопостачання, а Споживач своєчасно вносити оплату за спожиті послуги відповідно до встановлених тарифів.

Згідно з пунктами 3.3, 3.4 договору кількісний та якісний обсяг послуг з водопостачання оформляється щомісячним актом прийому-передачі води, який складається на підставі акту про зняття показників водолічильника, який підписується представниками виробника та споживача в останній календарний день звітного місяця. Акти прийому-передачі води та акти про зняття показників водолічильника є підставою для остаточних розрахунків за надані послуги.

Додатковою угодою від 12.02.2014 внесено зміни, зокрема до пунктів 8.1. 15.1., та викладено їх в наступній редакції: "п.8.1. Оплата за послуги водопостачання проводиться споживачем грошовими коштами на підставі отриманого рахунку та акту про надані послуги до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим"; "п. 15.1. Договір набирає чинності з 01 січня 2013 року та діє до 31 грудня 2015 року включно".

На виконання умов договору відповідачем в період з березня 2014 року по грудень 2015 року надано позивачу послуги з водопостачання, виставлено відповідні рахунки на оплату. Позивачем (КП "Бердянськводоканал" БМР) зі своєї сторони здійснено оплату отриманих послуг на загальну суму 35392599,32 грн., в тому числі 5898766,63 грн. ПДВ, що не заперечується сторонами.

Комунальне підприємство "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом від 08.07.2011 №100343835.

В пункті 8.4 договору встановлено, що у відповідності із вимогами діючого законодавства та цього договору Виробник надає Споживачу податкові накладні.

Позивач вказує, що відповідач зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на суму 655967,06 грн. за здійсненими в період серпень 2015 року - листопад 2016 року позивачем операціями з оплати послуг водопостачання та не зареєстрував протягом строку, передбаченого пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкові накладні на загальну суму ПДВ 5242799,57 грн.

Докладний перелік оплат, зареєстрованих та не зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних наведено в тексті позовної заяви (а.с.6-9 т.1).

На адресу КП "Облводоканал" ЗОР позивачем направлялися листи №3850 від 29.12.2015, №190 від 19.01.2016, №2029 від 09.04.2019 щодо реєстрації податкових накладних.

На підтвердження факту не реєстрації відповідачем податкових накладних позивачем надано витяги з Єдиного реєстру податкових накладних за період з 10.08.2018 по 22.04.2020.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.06.2016 у справі №908/857/16 задоволено позов Комунального підприємства "Бердянськводоканал" БМР, зобов`язано Комунальне підприємство "Облводоканал" Запорізької обласної ради зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних - податкові накладні, складені на дату виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість від операцій з надання послуг водопостачання згідно договору №4/13 про надання послуг з водопостачання від 26.12.2012, а саме на дату отримання на банківський рахунок коштів згідно платіжних доручень №853 від 14.08.2015; №870 від 17.08.2015; №1101 від 26.08.2015; №1127 від 27.08.2015; №1456 від 14.09.2015; №1635 від 22.09.2015; №1797 від 01.10.2015; №1-818 від 02.10.2015; №1886 від 06.10.2015; №1906 від 07.10.2015; №1929 від 08.10.2015; №1975 від 12.10.2015: №2249 від 26.10.2015; №2038 від 15.10.2015; №2055 від 16.10.2015; №2085 від 19.10.2015; №2124 від 20.10.2015; №2179 від 21.10.205; № 2192 від 22.10.2015; №2236 від 23.10.2015; №2004 від 13.10.2015; №2303 від 27.10.2015; №2312 від 28.10.2015; №2325 від 29.10.2015; №2406 від 04.11.2015; №2407 від 04.11.2015; №2476 від 09.11.2015; №2509 від 11.11.2015; №2548 від 12.11.2015; №2630 від 17.11.2015; №2631 від 17.11.2015; №2871 від 27.11.2015; №2691 від 19.11.2015; №2711 від 20.11.2015; №2818 від 25.11.2015; №2784 від 24.11.2015; №2754 від 23.11.2015; №2652 від 18.11.2015; №3306 від 21.12.2015; №3344 від 22.12.2015; №3381 від 23.12.2015; №3390 від 24.12.2015; №9 від 23.12.2015, №4229 від 16.02.2016; №4263 від 18.02.2016; №4324 від 23.02.2016; №4391 від 26.02.2016; №4476 від 02.03.2016; №4521 від 04.03.2016; №4640 від 12.03.2016; №4670 від 14.03.2016; а також згідно акта звіряння розрахунків від 01.11.2015, факсограми №007-40/15635 від 13.10.2015, листа №3319 від 29.10.2015, акта звіряння розрахунків від 30.11.2015, факсограми від 25.11.2015, листа №3581 від 25.11.2015, акта звіряння розрахунків від 31.12.2015, листа №08 від 31.12.2015, схеми проведення розрахунків по нарахованих пільгах та субсидіях за грудень 2015, акта звіряння розрахунків від 01.02.2016, листа №258 від 25.01.2016, схеми проведення розрахунків по нарахованих пільгах та субсидіях за січень 2016 року, акта звіряння розрахунків від 01.03.2016, листа №751 від 29.02.2016, схеми проведення розрахунків по нарахованих пільгах та субсидіях за лютий 2016 року, угод про зарахування зустрічних однорідних вимог від 19.01.2016, від 07.07.2015.

03.10.2016 на виконання рішення господарського суду у справі №908/857/16, яке набрало законної сили 24.06.2016, видано відповідний наказ про зобов`язання КП "Облводоканал" ЗОР вчинити дії з реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 185.1. статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування, зокрема, є операції платників податку з: постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (підпункт "б").

Пунктом 187.1. статті 187 цього Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до змісту абзацу першого пункту 187.10. статті 187 Податкового кодексу України (редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було визначено, що платники податку, які надають послуги з водопостачання визначають дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом.

Касовий метод для цілей оподаткування згідно з розділом V цього Кодексу - метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов`язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на банківський рахунок (у касу) платника податку або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата виникнення права на податковий кредит визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг) (підпункт 14.1.266. пункту 14 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

В абзаці першому пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом (редакція абзацу пункту 201.10. чинна до 01.01.2017).

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені (пункт 201.10. статті 201 в редакції Закону №1797-VIII від 21.12.2016, що набрав чинності 01.01.2017).

За змістом підпункту 14.1.1. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України адміністрування податків, зборів, інших платежів відповідно до законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (податків, зборів, платежів) - це сукупність рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом (пункт 14.1. статті 14 доповнено підпунктом 14.1.11. згідно із Законом №404-VII від 04.07.2013).

Законом №71-VIII від 28.12.2014 Податковий кодекс України доповнено статтею 2001 про електронне адміністрування податку на додану вартість. Відповідні зміни до Кодексу набрали чинності з 01.07.2015.

Відповідно до пункту 2001.1. статті 200 Податкового кодексу України система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України; суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Платникам податку автоматично відкриваються рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (пункт 2001.2. ст. 2001).

Платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку (?Накл), обчислену за такою формулою: ?Накл = ?НаклОтр + ?Митн + ?ПопРах + ?Овердрафт - ?НаклВид - ?Відшкод - ?Перевищ, де:

?НаклОтр - загальна сума податку за отриманими платником податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, податковими накладними, складеними платником податку відповідно до пункту 208.2 статті 208 цього Кодексу та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, та розрахунками коригування до таких податкових накладних, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних;

?Митн - загальна сума податку, сплаченого платником при ввезенні товарів на митну територію України;

?ПопРах - загальна сума поповнення рахунку в системі електронного адміністрування податку з поточного рахунку платника;

?НаклВид - загальна сума податку за виданими платником податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунками коригування до таких податкових накладних, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних;

?Відшкод - загальна сума податку, заявлена платником до бюджетного відшкодування з урахуванням сум коригувань, проведених за результатами перевірок;

?Перевищ - загальна сума перевищення податкових зобов`язань, зазначених платником у поданих податкових деклараціях з урахуванням поданих уточнюючих розрахунків до них, над сумою податку, що міститься в складених таким платником податкових накладних та розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому, у пункті 2001.4. статті 2001 Податкового кодексу України визначено, щона рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти, в тому числі: а) з власного поточного рахунку платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 2001.3. статті 2001 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10. статті 201 (в редакції згідно із Законом №71-VIII від 28.12.2014) платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3. статті 2001 цього Кодексу.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 2001.3. статті 2001 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов`язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Позивач вказує, що внаслідок того, що відповідач - КП "Облводоканал" ЗОР не надало позивачеві суму ?НаклОтр у розмірі 5242799,57 грн., шляхом не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних за вищевказаними операціями на вказану суму у встановлені граничні строки, позивачем - КП "Бердянськводоканал" втрачена зазначена сума ?НаклОтр, на яку підприємство може зареєструвати податкові накладні, видані своїм контрагентам. Для можливості такої реєстрації позивач, внаслідок бездіяльності відповідача, зобов`язаний власними коштами поповнити електронний рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість на суму 5242799,57 грн. Тобто відповідачем завдано збитків позивачу у вказаному розмірі.

При цьому, позивач вказує, що спір щодо порядку формування відповідачем податкових зобов`язань з ПДВ та отримання податкового кредиту позивачем за вищевказаними операціями відсутній; сума ?НаклОтр (пункт 200-1.3. статті 200-1 Податкового кодексу України) не є податковим кредитом або податковими зобов`язаннями, оскільки ?НаклОтр - це сума ПДВ, яка у випадку реєстрації позивачем податкової накладної в ЄРПН своєму контрагенту автоматично переходить до цього контрагента.

Таким чином, як стверджує позивач, через не реєстрацією в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних за період з серпня 2015 року по листопад 2016 року відповідачем було нанесено позивачу збитки на суму 5242799,57 грн.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача із позовом до відповідача, предметом якого у цій справі є стягнення грошових коштів в сумі 5242799,57 коп. збитків, які завдані не реєстрацією в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних за період з серпня 2015 року по листопад 2016 року.

Відповідно пункту 8 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Пунктом 4 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України також передбачено такий правовий наслідок порушення зобов`язання як відшкодування збитків.

Відповідно до частин першої - другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При цьому, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до змісту частин першої - другої статті 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відшкодування збитків у сфері господарювання врегульовано нормами глави 25 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Положеннями частини першої статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Виходячи з наведених норм, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність боржника за невиконання або неналежне виконання зобов`язань у вигляді відшкодування збитків.

Виходячи зі змісту наведених вище положень статті 22 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України відшкодування збитків є способом захисту цивільних прав та інтересів, який застосовується у випадку порушення цивільного (господарського) зобов`язання або правил здійснення господарської діяльності.

Згідно з частин першої - третьої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 Цивільного кодексу України).

У статті 1 Цивільного кодексу України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до Преамбули та статті 1 Господарського кодексу України, цей Кодекс встановлює відповідно до Конституції України правові основи господарської діяльності (господарювання), яка базується на різноманітності суб`єктів господарювання різних форм власності. Цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Згідно з частиною 1 статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

За змістом положень статей 173 - 175 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Спірні правовідносини сторін виникли з приводу виконання одним із контрагентів за вказаним договором приписів податкового законодавства з реєстрації податкових зобов`язань з ПДВ за господарськими операціями, що відбулися поміж такими особами.

Відповідно ж до абзацу 1 пункту 1.1. статті 1, пункту 3.1. статті 3 Податкового кодексу України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України; чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Так стаття 14 Податкового кодексу України визначає, що податок на додану вартість - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (п.п. 14.1.178.); податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - це загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді (п.п. 14.1.179.); податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (п.п. 14.1.181.).

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту, зокрема, відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3. статті 198 розділу V Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період (пункт 201.10. статті 201).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що фактично спірні права та обов`язки щодо реєстрації виникли у відповідача з податкових правовідносин та не регулюються в силу статті 1 Цивільного кодексу України та статті 3 Господарського кодексу України цивільним та господарським законодавством. відсутня протиправна поведінка відповідача пов`язана з невиконанням та неналежним виконанням саме господарських зобов`язань. При цьому проведення відповідних перевірок та встановлення фактів порушення, в даному випадку відповідачем, вимог податкового законодавства є виключною компетенцією відповідних контролюючих органів (Державної фіскальної служби України, відповідних податкових інспекцій), а господарський суд не може підміняти державний орган і встановлювати факти, які віднесені до компетенції таких органів, зокрема, фактів порушення КП "Облводоканал" ЗОР вимог податкового законодавства.

При цьому суд першої інстанції встановив, що пред`явлена до відшкодування сума не підпадає під визначення збитків, наведеного у частині 2 статті 22 Цивільного кодексу України та частині 2 статті 224 Господарського кодексу України, оскільки ця сума не є втратами, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, або втратами, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); а також доходами, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд першої інстанції також встановив, що позивачем не доведено своєчасного використання всіх передбачених податковим законодавством способів для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту та що несвоєчасне оформлення відповідачем податкових накладних, їх несвоєчасна реєстрація мають непрямий (опосередкований) зв`язок з діями позивача на виконання ним своїх податкових зобов`язань.

Відтак за висновком суду першої інстанції позивачем не доведено й причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та понесеними позивачем витратами.

Тому, за висновком суду першої інстанції, в даному випадку відсутній склад цивільного правопорушення, необхідний для стягнення збитків.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Згідно зі статтею 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно з правовою позицією, яка висловлена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 03 серпня 2018 року у справі №917/877/17, у випадку коли відповідач з порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання - є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи.

У даному випадку позивач наголошує на тому, що пов`язує спричинення збитків не у зв`язку з неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту, а на відміну від податкового кредиту, з неможливістю використання ним відповідних сум на своєму рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість без додаткового його поповнення власними коштами для того, щоб зареєструвати податкові накладні, видані ним своїм контрагентам.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, цей спір виник щодо невиконання відповідачем обов`язку щодо реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Частина перша статті 67 Конституції України встановлює, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1.1. статті 1 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями за станом на 03.12.2017) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах як загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу (пункт 4.1.1. статті 4 Податкового кодексу України).

Податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу (пункт 6.1. статті 6 Податкового кодексу України).

До загальнодержавних податків належить, зокрема, податок на додану вартість (пункт 9.1.3. статті 9 Податкового кодексу України).

Відповідно до абзацу 1 пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України (на дату виникнення податкових зобов`язань) платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7. статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Положеннями пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Підпунктом 14.1.60. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Відповідно до пункту 14.1.181. статті 14 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (від 03.12.2017), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг, ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2. статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За приписами пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11. ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що зазначений у пункті 8.4. укладеного сторонами договору про надання послуг з водопостачання від 26.12.2012 №4/13 обов`язок Виробника (відповідача) надати Споживачу (позивачу) податкові накладні фактично дублює положення Податкового кодексу України щодо видачі податкових накладних, про що також свідчить відсилання в даному пункті договору на те, що виробник надає споживачу податкові накладні у відповідності із вимогами діючого законодавства. При цьому, даний договір не містить умов щодо обов`язку відповідача перед позивачем реєструвати податкові накладні.

Аналіз змісту положень статей 173, 174, 179, 180, 193 Господарського кодексу України, статей 628, 629 Цивільного кодексу України свідчить, що передбачене умовами пункту 8.4. договору зобов`язання відповідача щодо надання податкової накладної, не пов`язується з виконанням позивачем своїх зобов`язань щодо оплати послуг, оскільки виникає в разі невиконання продавцем приписів податкового законодавства (таке тлумачення норм матеріального права наведене, зокрема, в постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №917/203/18).

Таким чином, зобов`язання зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних для включення до податкового кредиту суми ПДВ виникає саме з податкового законодавства, а не з договірних відносин, тому є податковим, а не господарським зобов`язанням, а отже та не регулюються в силу статті 1 Цивільного кодексу України та статті 3 Господарського кодексу України цивільним та господарським законодавством.

Спори, які можуть виникнути між платниками ПДВ та державою в особі уповноваженого органу - суб`єкта владних повноважень щодо суми сплаченого податку, є адміністративними і мають розглядатися судами адміністративної юрисдикції. Тобто відшкодування ПДВ здійснюється державою в податкових правовідносинах між особою і державою.

Тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що за вказаних обставин не можна зробити висновок про те, що відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є невиконанням відповідачем господарського зобов`язання за договором, адже обов`язок зі складання та реєстрації податкових накладних виникає у відповідача саме на підставі податкового законодавства.

Аналізуючи правову природу спірних правовідносин колегія суддів вважає за необхідне також врахувати на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року справі №908/1568/18, зроблену з посиланням на правову позицію постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 серпня 2018 року у справі №917/877/17, згідно до якої означений обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків.

У такому випадку належним способом захисту для позивача може бути звернення до контрагента з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення контрагентом за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних.

Разом із цим колегія суддів суду апеляційної інстанції враховує, що як зазначено вище, позивач у такому спорі має довести існування повного складу правопорушення, тобто усіх його чинників, зокрема, й реальність спричинених йому збитків.

Між тим, як правильно відзначено судом першої інстанції, несвоєчасне оформлення відповідачем податкових накладних, їх несвоєчасна реєстрація мають непрямий (опосердкований) зв`язок з діями позивача на виконання ним своїх податкових зобов`язань, а саме: необхідністю поповнення позивачем електронного рахунку у системі електронного адміністрування з метою здійснення реєстрації податкових накладних, виданих своїм контрагентам.

Отже така поведінка відповідача має оцінюватися за межами конкретного випадку і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Аналогічні вищенаведеним висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.06.2018 у справі №925/494/17.

Колегія суддів погоджується з аргументами позивача, що у відповідача була можливість зареєструвати податкові накладні за період з серпень 2015 року листопад 2016 року протягом 1095 днів відповідно до вимог Податкового кодексу України, однак цього відповідачем протиправно зроблено не було, оскільки такі обставини підтверджено матеріалами справи, зокрема рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.06.2016 у справі №908/857/16, яким задоволено позов Комунального підприємства "Бердянськводоканал" БМР та зобов`язано Комунальне підприємство "Облводоканал" Запорізької обласної ради зареєструвати в Єдиному реєстрі відповідні податкові накладні.

Щодо доводів позивача, що зі своєї сторони КП "Бердянськводоканал" БМР також зобов`язане видавати своїм контрагентам податкові накладні, які повинні бути зареєстрованими у Єдиному реєстрі податкових накладних, однак для можливості такої реєстрації та з метою уникнення застосування штрафних санкцій КП "Бердянськводоканал" БМР внаслідок вищевказаної бездіяльності КП "Облводоканал" ЗОР зобов`язане власними коштами поповнити електронний рахунок з електронного адміністрування податку на додану вартість на зазначену спірну суму 5242799,57 грн., у зв`язку з чим позивачу й було спричинено збитки саме в цьому розмірі, то колегія суддів відхиляє такий аргумент апелянта, як такий, що не знайшов свого підтвердження в матеріалах справи відповідними доказами.

Так судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач не надав в матеріали справи доказів, в якій саме сумі ним були використані власні грошові кошти для поповнення електронного рахунку з електронного адміністрування податку на додану вартість саме у зв`язку з неправомірною бездіяльністю відповідача, а не інших контрагентів позивача у відповідних господарських зобов`язаннях.

Колегія судді в погоджується, що судом першої інстанції також доречно прийнято до уваги, що позивач не був позбавлений можливості на отримання податкового кредиту за відповідний період шляхом вжиття заходів щодо виконання рішення Господарського суду Запорізької області №908/857/16 від 09.06.2016 про зобов`язання відповідача зареєструвати податкові накладні на дату виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість від операцій з перерахування коштів за період з 14.08.2015 по 14.03.2016, які згідно з викладеним у позовній заяві переліком на даний час не зареєстровані.

Відповідно до частини третьої статті 13 та частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За встановлених вище обставин колегія суддів доходить висновку, що у даному спірному випадку позивачем не доведено розміру реально понесених витрат та причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та понесеними позивачем витратами.

Таким чином, не довівши на час розгляду цієї справи судом спричинення йому означеними діями чи бездіяльністю відповідача, які полягають у не реєстрації електронних податкових накладних з ПДВ, реального збитку, позивач й не довів існування в діях відповідача повного складу цивільного та господарського правопорушення для задоволення його вимог про відшкодування такого збитку, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо доводів позивача, що встановлена відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України позовна давність у три роки до вимоги про стягнення вказаних збитків починає спливати з дня, наступного за днем граничного строку реєстрації податкових накладних (1095 днів з дня складення податкової накладної), а тому в залежності від дати виникнення у відповідача податкових зобов`язань з ПДВ відповідно до вимог Податкового кодексу України у нього вже відсутня можливість реєстрації податкових накладних, то такі обставини не впливають на наведену вище правову оцінку щодо необґрунтованості заявлених позивачем позовних вимог, з огляду на їх недоведеність.

Тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який правильно відзначив, щодо застосування строків позовної давності, що суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності (за відсутності наведених позивачем та визнаних судом поважних причин її пропущення) лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі. Однак оскільки у даному випадку судом відмовляється у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, то й питання про застосування строків позовної давності, про що заявлено відповідачем в своїй заяві, судом не вирішується.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог частин 2-5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи по суті спору, не знайшли підтвердження під час апеляційного провадження.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 117962,99грн. на оплату судового збору, понесені позивачем у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на апелянта і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2020 у справі №908/1050/20 - залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Комунальне підприємство "Бердянськводоканал" Бердянської міської ради.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 12.04.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова