ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року Справа № 902/1009/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Юрчук М.І. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Котюбіна А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Лук`янчук С.М. (адвокат)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" на рішення Господарського суду Вінницької області, ухвалене 22.12.2020 суддею Тварковським А.А. у м. Вінниця (повний текст рішення складено 31.12.2020) у справі № 902/1009/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дейвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля"

про стягнення 1621287, 67 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ "Дейвест" звернулось до Господарського суду Вінницької області із позовом про стягнення з ТзОВ Фірма "Поділля" 1621287, 67 грн., з яких: 1498765, 68 грн. - основного боргу; 63554, 19 грн. - пені; 58967, 08 грн. - 12% річних.

В обґрунтування позовних вимог товариство вказало про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки нафтопродуктів № 080520/04 від 08.05.2020 в частині оплати за поставлений товар, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1621287, 67 грн. заборгованості.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 22.12.2020 у справі № 902/1009/20 позов ТзОВ "Дейвест" задоволено повністю. Стягнуто з ТзОВ Фірма "Поділля" на користь ТзОВ "Дейвест" 1498765, 68 грн. - основного боргу; 63554, 19 грн. - пені; 58967, 08 грн. - 12% річних та 24319, 32 грн. - судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою № 5 від 14.01.2021, в якій просить останнє скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТзОВ "Дейвест" відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначив, що місцевим господарським судом не було в повній мірі досліджено всі матеріали справи, що призвело до неповного з`ясування всіх обставин по справі. Вважає, що судом необґрунтовано відхилено клопотання відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. Оскільки відповідачем заперечується факт підписання директором договору, специфікації, видаткової накладної, відповідно експертиза підпису може бути єдиним належним доказом в обгрунтування заперечень. Посилання суду на наявність печатки товариства на документах не може бути підставою для відмови в призначенні експертизи, оскільки остання також може бути підробленою. В контексті вказаного суд безпідставно не прийняв до уваги факт перебування директора товариства на лікарняному в період підписання специфікації та видаткової накладної, що в свою чергу свідчить про можливість підроблення підписів. Також суд першої інстанції не врахував обставини звернення відповідача до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним договору поставки нафтопродуктів та не зупинив провадження у справі згідно ч. 5 ст. 227 ГПК України.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ Фірма "Поділля" на рішення Господарського суду Вінницької області від 22.12.2020 у справі № 902/1009/20; призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив суд залишити апеляційну скаргу ТзОВ Фірма "Поділля" без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Поряд з цим, скаржником разом із апеляційною скаргою подано клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи документів, проведення якої просить доручити експертам Вінницького відділення Київського науково - дослідного інституту судових експертиз (21007, м. Вінниця, вул. Батозька, 1). На вирішення експертизи скаржник просив поставити наступні питання: Чи виконано підпис від імені ТзОВ Фірма "Поділля" на: - договорі поставки нафтопродуктів № 080520/04 від 08.05.2020; - специфікації № 1 від 13.05.2020 до договору поставки нафтопродуктів № 080520/04 від 08.05.2020; - видаткові накладні № 00000139 від 13.05.2020 власноручно директором ТзОВ Фірма "Поділля" ОСОБА_1 або іншою особою?; чи відповідає відбитка печатки на: - договорі поставки нафтопродуктів № 080520/04 від 08.05.2020; - специфікації № 1 від 13.05.2020 до договору поставки нафтопродуктів № 080520/04 від 08.05.2020; - видаткові накладні № 00000139 від 13.05.2020. Відбитку печатки ТзОВ Фірма "Поділля".

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у суді першої інстанції було заявлено аналогічне клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Місцевим господарським судом відхилено зазначене клопотання зважаючи на його необґрунтованість заявником, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі від 01.12.2020.

Враховуючи той факт, що суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість клопотання відповідача щодо доцільності та необхідності проведення у справі судової почеркознавчої експертизи та той факт, що скаржником до суду апеляційної інстанції заявлено аналогічне клопотання без зазначення інших вагомих підстав для призначення такої експертизи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволення відповідного клопотання. Поряд з цим судом додатково враховано, що апелянт в послідуючому подав до суду апеляційної інстанції клопотання про зупинення провадження до вирішення пов`язаної справи про визнання недійсним договору поставки нафтопродуктів, в межах якої призначено почеркознавчу експертизу з тих же питань.

Крім того, скаржником заявлено клопотання про долучення додаткових доказів, згідно якого останній просив суд долучити наступні докази: - копію наказу № 2005/1-К про втрату печатки; - копію заяви про вчинення злочину від 11.11.2020; - копію відповіді Хмільницького ВП ГУ НП у Вінницькій області про здійснення досудового розслідування.

Дослідивши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

В обгрунтування неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції скаржник посилається на те, що заява про злочин була подана до поліції після закінчення встановленого судом строку для подання відзиву, з огляду на що останній не міг подати її до суду першої інстанції у якості доказу. Наказ про втрату печатки товариства апелянтом додається з огляду на те, що обставини наявності печатки на документах не були предметом розгляду у суді першої інстанції, однак суд зіслався на них в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів відмічає, що у відповіді на відзив ТзОВ "Дейвест" чітко вказувало про наявність печатки на первинних документах та значення вказаної обставини для вирішення справи, з посиланням на практику Верховного Суду. Тобто, вказана обставина була предметом розгляду в суді першої інстанції, що спростовує доводи заявника.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що неподання вищевказаних доказів суду першої інстанції відбулось з причин несвоєчасного вчинення процесуальних дій відповідачем, а не в силу об`єктивно непереборних обставин.

За приписами ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, колегія суддів вважає, що обставини, на які послався скаржник в якості підтвердження об`єктивних обставин, які унеможливили подачу доказів до суду першої інстанції, безумовно не відповідають фактичним обставинам справи, враховуючи і те, що дана справа розглядалась за правилами загального позовного провадження та її розгляд тривав більше двох місяців (з 19.10.2020 до 22.12.2020).

Разом з тим, скаржник не повідомляв місцевий господарський суд про неможливість подання відповідних доказів у встановлений судом строк в порядку ч. 4 ст. 80 ГПК України.

Частиною 1 ст. 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно зі статтею 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відтак, відповідно до ч. 1 ст. 118 ГПК України, скаржник втратив право на вчинення відповідної процесуальної дії - подання доказів у зв`язку із спливом встановленого процесуального строку.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про те, що скаржником не було наведено обґрунтованих пояснень, які підтверджують неможливість подання відповідних доказів до суду першої інстанції до винесення оскаржуваного рішення з підстав, що об`єктивно не залежали від нього.

Окрім того, скаржником до суду апеляційної інстанції подано клопотання про зупинення провадження у справі. У вказаному клопотанні скаржник просить зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили рішення суду у справі № 910/19969/20 за позовом ТзОВ Фірма "Поділля" до ТзОВ "Дейвест" про визнання недійсним договору поставки нафтопродуктів № 080520/04 від 08.05.2020, яка розглядається Господарським судом м. Києва. Вказує, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.01.2021 у справі № 910/19969/20 відкрито провадження у справі за позовом ТзОВ Фірма "Поділля" до ТзОВ "Дейвест" про визнання недійсним договору поставки нафтопродуктів № 080520/04 від 08.05.2020. В послідуючому ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 910/19969/20 від 17.02.2021 витребувано у ТзОВ "Дейвест" оригінал договору поставки нафтопродуктів № 080520/04 від 08.05.2020, оригінал специфікації № 1 від 13.05.2020 до договору поставки нафтопродуктів № 080520/04 від 08.05.2020 року, оригінал видаткової накладної № 00000139 від 13.05.2020. Ухвалою Господарського суду м. Києва у справі № 910/19969/20 від 17.03.2021 задоволено клопотання ТзОВ Фірма "Поділля" про проведення судової почеркознавчої експертизи. Призначено у справі № 910/19969/20 судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено таке питання: Чи виконано підпис від імені ТзОВ Фірма "Поділля" на: договорі поставки нафтопродуктів № 080520/04 від 08.05.2020; специфікації № 1 від 13.05.2020 до договору поставки нафтопродуктів № 080520/04 від 08.05.2020 та видатковій накладній № 00000139 від 13.05.2020 власноруч директором ТзОВ Фірма "Поділля" ОСОБА_1 або іншою особою?". Проведення судової експертизи у встановлений законом строк доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Ухвалу та матеріали справи № 910/19969/20 надіслано до Київського науково - дослідного інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

З матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції, скаржником також було подано до місцевого господарського суду клопотання про зупинення провадження у справі, у задоволенні якого судом було відмовлено протокольною ухвалою від 22.12.2020, оскільки доказів наявності відкритого провадження у справі за позовом ТзОВ Фірма "Поділля" до ТзОВ "Дейвест" про визнання недійсним договору поставки нафтопродуктів № 080520/04 від 08.05.2020 відповідачем не було надано.

В силу ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегією суддів констатується, що оскільки на момент розгляду даної справи судом першої інстанції провадження у справі № 910/19969/20 за позовом ТзОВ Фірма "Поділля" до ТзОВ "Дейвест" про визнання недійсним договору поставки нафтопродуктів № 080520/04 від 08.05.2020 не було відкрито, а судом апеляційної інстанції перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції станом на момент його ухвалення, то рішення Господарського суду м. Києва у справі № 910/19969/20 буде новим доказом у даній справі № 902/1009/20.

Аналіз положень ст. 269 ГПК України дає підстави дійти висновку, що до суду апеляційної інстанції можуть бути подані додаткові докази, які існували на момент вирішення спору місцевим господарським судом, однак в силу об`єктивних та незалежних від заявника причин не були подані суду. Подання нових доказів, які виникли після прийняття рішення, вказаною статтею не передбачено.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на останню, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про час та дату розгляду справи був належним чином повідомлений.

Частиною 1 статті 202 ГПК України, передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду та явка представників обов`язковою не визнавалась, судова колегія дійшла висновку про відсутність перешкод для розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши представника позивача, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського судів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що 08.05.2020 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було укладено договір поставки нафтопродуктів № 080520/04, згідно п.1.1. якого постачальник зобов`язується передавати, а покупець приймати і оплачувати на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти, найменування, кількість, ціна та строки поставки яких вказується у додатках, які є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п. 2.1. договору, поставка товару здійснюється у строки і на умовах, що визначені підписаними сторонами Специфікаціями. Згідно п. 3.1. договору, загальна вартість товару за цим договором визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії договору. Ціна та загальна вартість кожної окремої партії товару визначається сторонами у додатках до договору. Відповідно до з п. 3. 5. договору, якщо інші умови не будуть визначені додатками (Специфікаціями) до нього, оплата вартості товару здійснюється в гривнях шляхом перерахуванням грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника протягом 1 дня з моменту підписання сторонами видаткової накладної та/або акту приймання - передачі товару, а у випадку їх не підписання (несвоєчасного підписання) покупцем - з моменту їх надіслання та/або передачі постачальником. Згідно п. 4.3. договору, сторони погодили, що у випадку порушення строку оплати покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, від суми боргу за кожний день порушення строку оплати. У випадку прострочення оплати товару покупець сплачує постачальнику відсотки за користування чужими грошима у розмірі 12 % річних від суми боргу, за кожний день прострочення оплати протягом всього терміну прострочення (п. 4.4. договору). Відповідно до п. 6.1. договору, останній набирає чинність з дати його укладення та діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків - до їх повного проведення. Якщо жодна зі сторін до закінчення терміну дії договору не заявить про його припинення, він вважається пролонгованим на рік на тих самих умовах.

Як вбачається із Специфікації № 1 від 13.05.2020 до договору поставки нафтопродуктів № 080520/04 від 08.05.2020, позивач та відповідач домовилися про поставку партії товару, а саме дизельного палива в кількості 93000 л на загальну суму 1315764 грн. з ПДВ. Згідно п. 4. цієї Специфікації, оплата здійснюється наступного банківського дня після поставки товару. Ціна товару, передбачена п. 1 цієї Специфікації, є орієнтовною та підлягає збільшенню та остаточному визначенню якщо на день виконання покупцем відповідного платежу та/або пред`явлення вимоги постачальником про оплату товару, та/або звернення постачальника із позовом до суду, та/або збільшення постачальником розміру позовних вимог ("Операції") у еквіваленті до курсу продажу Євро, курс продажу Євро збільшиться відносно курсу продажу Євро на дату, що передує даті укладення даної Специфікації ) (п. 4.1. Специфікації № 1 від 13.05.2020). Еквівалент ціни Товару в розмірі 0,486 (у т.ч. ПДВ) за 1 л. Еквівалент загальної вартості товару становить 45198 Євро з ПДВ. Курс продажу Євро на дату, що передує даті підписання даної Специфікації складає 29, 1068 грн.

Згідно видаткової накладної № 00000139 від 13.05.2020, позивачем здійснено поставку відповідачу товару, обумовленого у Специфікації № 1 від 13.05.2020.

Однак, не сплата відповідачем вартості поставленого дизельного палива в обумовлений у Специфікації № 1 від 13.05.2020 строк слугувала підставою для звернення ТзОВ "Дейвест" із позовом до суду.

Як зазначено вище, місцевий господарський суд, за результатами розгляду справи, визнав позовні вимоги ТзОВ "Дейвест" обґрунтованими та задовольнив їх. Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

В силу ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно приписів ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 538 ЦК України, у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. ст. 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Поставка позивачем відповідачу товару, обумовленого у Специфікації №1 до договору, підтверджується наявною у матеріалах справи видатковою накладною № 00000139 від 13.05.2020.

Поряд з цим, відповідач як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанції, заперечує підписання директором ТзОВ Фірма "Поділля" договору поставки нафтопродуктів № 080520/04 від 08.05.2020, Специфікації №1 від 13.05.2020 до договору та видаткової накладної № 00000139 від 13.05.2020.

Однак, як встановлено судами, вказані документи, окрім підпису у графі зі сторони відповідача, містять відбиток печатки останнього, хоч вона і не є обов`язковим реквізитом документа. Відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи.

Вимоги до видаткової накладної як і будь-якого первинного документа, передбачено у ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Видаткова накладна, як первинний документ, має містити особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Разом з цим, відповідач не спростовував приналежності товариству відбитку печатки на документах, що є підставою заявленої заборгованості, а станом на момент розгляду справи у суді першої інстанції, останнім не було надано доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки товариства.

Доводи відповідача про перебування директора товариства на стаціонарному лікуванні з 13.05.2020 до 22.05.2020 (станом на дату підписання Специфікації №1 до Договору та видаткової накладної № 00000139 від 13.05.2020) суд апеляційної інстанції також вважає недостатніми, оскільки зазначене не виключає можливості такого підписання. Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що така обставина не виключає факту підписання самого договору поставки нафтопродуктів № 080520/04, підписання якого відповідачем також заперечувалось, позаяк такий договір датовано 08.05.2020 (датою, що на 4 дні передує відкриттю лікарняного ОСОБА_1 ).

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Наявність печатки на оскаржуваному правочині, за умови відсутності доказів протиправності використання печатки чи доказів її втрати та/або доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, суди, є додатковим аргументом на користь того, що правочин відповідав волі особи, від імені якої підписано оспорюваний документ та проставлено печатку.

Щодо тверджень апелянта про необгрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, колегією суддів приймається до уваги наступне.

Матеріалами справи стверджується, що на момент подання позову та розгляду спору судом представник відповідача - адвокат Томашук М.С. діє від імені ТОВ фірма "Поділля", директором якої є ОСОБА_2 . Відповідно надавати пояснення щодо обставин підписання документів від імені іншої фізичної особи - ОСОБА_1 , який не являється діючим директором ТОВ фірма "Поділля" і не є учасником справи, представник відповідача не вправі. При цьому слід зазначити, що представником відповідача не подано до матеріалів справи показання свідка ОСОБА_1 , оформлене відповідно до ст. 88 ГПК України, з метою підтвердження заявлених обставин щодо підписання останнім документів. За наведених обставин твердження представника відповідача про те, що бувшим директором товариства не підписувались документи, є недоведеним.

Відтак, суд першої інстанції з огляду на сукупність наявних доказів та відсутність обгрунтованого сумніву в їх легітимності, правомірно відмовив в задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність договірних відносин між сторонами даного господарського спору щодо поставки товару та факт поставки товару позивачем відповідачу та у свою чергу порушення останнім прийнятих на себе зобов`язань за договором.

Окрім того, позивачем було заявлено до стягнення основний борг в сумі 1498765, 68 грн. з урахуванням курсової різниці згідно з п. 4.2. Специфікації № 1 до договору.

Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відтак, норми чинного законодавства хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті. Відтак коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара США), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

З огляду на зазначене, позивачем обґрунтовано визначено суму основного боргу з урахуванням курсової різниці в сумі 1498765, 68 грн., а тому, вказана позовна вимога підставно задоволена місцевим господарським судом.

Поряд з цим, як вказано вище, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 63554, 19 грн. - пені та 58967, 08 грн. - 12% річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.4. договору сторони погодили, що у випадку прострочення оплати товару покупець сплачує постачальнику відсотки за користування чужими грошима у розмірі 12 % річних від суми боргу, за кожний день прострочення оплати протягом всього терміну прострочення.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Пунктом 4.3. договору сторони погодили, що у випадку порушення строку оплати покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, від суми боргу за кожний день порушення строку оплати.

Здійснивши перевірку правильності перерахунку судом першої інстанції заявлених позивачем сум пені та 12% річних, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість і законність задоволення місцевим господарським судом позовних вимог у цій частині у повному обсязі.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Вінницької області від 22.12.2020 у справі № 902/1009/20 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його зміни чи скасування не вбачається. Наведені апелянтом підстави не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

В силу ст. 129 ГПК України понесені скаржником судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на нього.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Поділля" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Вінницької області від 22 грудня 2020 року у справі № 902/1009/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 902/1009/20 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складено "14" квітня 2021 року.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.