СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"08" квітня 2021 р. Справа № 922/4796/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя

Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

за участі секретаря судового засідання Діденко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. № 545 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2015 у справі №922/4796/15 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Добреля Н.С., повний текст рішення складено та підписано 12.11.2015)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", м. Київ,

до Науково-технічного Приватного підприємства "Дінас", м. Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , с. Кулиничі, Харківська область,

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.11.2015 позовні вимоги ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості в сумі 19 538 196,18 грн за кредитним договором № 1858/08 від 03.09.2008, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та ОСОБА_2 , з яких, станом на 12.08.2015:

За траншем, отриманим в іноземній валюті:

- заборгованість за кредитом в сумі 650 516,52 дол. США;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 151 660,74 дол. США;

- пеня 41 745,15 грн;

За траншем, отриманим в національній валюті:

- заборгованість за кредитом - 1 433 215,69 грн;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом - 479 439,29 грн;

- пеня 64 319,53 грн та, відповідно до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Тимченко Т.В. і зареєстрованого в реєстрі за номером - 4951, звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення підвалу № 1-19, 19а, 19б, 20-22, 22а, 23-35, 1-го поверху №10, 11, 12, 25-53, 55-57, 59-63, І, 2-го поверху № ІІ, ІV; 3-го поверху № 1-14, І, ІІ в літ. "Ш-3", загальною площею 2060,9 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний Банк" права власності на нежитлові приміщення підвалу № 1-19, 19а, 19б, 20-22, 22а, 23-35, 1-го поверху №10, 11, 12, 25-53, 55-57, 59-63, І, 2-го поверху № ІІ, ІV; 3-го поверху № 1-14, І, ІІ в літ. "Ш-3", загальною площею 2060,9 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за вартістю, згідно висновку про вартість майна станом на 07 травня 2015 року в розмірі 14 900 307,00 грн без ПДВ.

Стягнуто з Науково-технічного приватного підприємства "Дінас" на користь Державного бюджету України 71 107,29 грн витрат зі сплати судового збору.

В частині звернення стягнення пені за траншем в іноземній валюті в сумі 376 646,62 грн та за траншем в національній валюті в сумі 27 889,75 грн за кредитним договором № 1858/08 від 03.09.2008 - відмовлено.

В частині звернення стягнення комісії за РО в сумі 137 507,51 грн за кредитним договором № 1858/08 від 03.09.2008 позов залишено без розгляду на підставі п.5 ст.81 ГПК України.

ОСОБА_1 звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2015 у справі №922/4796/15 скасувати в частині задоволення позовних вимог, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що наприкінці 2003 року Науково-технічне приватне підприємство «Дінас», як забудовник земельної ділянки загальної площі 1,4856 га, розташованої у АДРЕСА_1 , залучало до інвестування проекту з будівництва торговельного комплексу третіх осіб. З залученими особами були укладені відповідні договори на участь у дольовому будівництві нежитлової будівлі під торговельний центр. Так, з ОСОБА_1 був укладений договір на участь у дольовому будівництві №02/05-2005 від 17.05.2005, відповідно до умов якого відповідач приймає ОСОБА_1 у дольове будівництво нежитлової триповерхової будівлі загальною площею 2672,4 кв.м, що розташована у АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 вступає у дольове будівництво шляхом здійснення інвестування відповідно до умов цього договору та отримує у власність після здачі об`єкта у експлуатацію нежитлові приміщення підвалу загальною площею 594,1 кв.м, нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 374,6 кв.м та нежитлові приміщення 3-го поверху загальною площею 281,3 кв.м у порядку, передбаченому даним договором та визначені у додатку №2 до цього договору. Свої обов`язки за договором №02/05-2005 від 17.05.2005 на участь у дольовому будівництві нежитлової будівлі під торгівельний центр ОСОБА_1 виконала. Таким чином, на момент укладення іпотечного договору від 04.09.2008, посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Тимченко Т.В. і зареєстрованого в реєстрі за №4951, у відповідача були зобов`язання щодо передачі вказаних приміщень ОСОБА_1 як власнику нежитлових приміщень підвалу № 1-19, 19а, 19б, 20-22, 22а, 23 (частина приміщення) 24-25, 1-го поверху № 10, 11, 12, 25-44, 52, 55, 3-го поверху № 1-14, І, ІІ в літ. "Ш-3", загальною площею 1250,0 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що відповідач взагалі не мав права передавати вказані нежитлові приміщення в забезпечення будь-якого зобов`язання, так як не був власником нежитлових приміщень.

06.04.2021 до суду від представника апелянта надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№4005), в якому апелянт просить провадження у справі №922/4796/15 зупинити до набрання законної сили рішенням у справі №922/519/21 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та Науково-технічного приватного підприємства "Дінас" про визнання недійсним іпотечного договору.

07.04.2021 на електронну адресу суду від ТОВ "Фінансова компанія "Ассісто" надійшла заява про вступ у справу як представника (вх.№4072), в якій товариство просить залучити ТОВ "Фінансова компанія "Ассісто" до участі у справі №922/4796/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача; відкласти розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на іншу дату і час.

08.04.2021 на електронну адресу суду від представника апелянта надійшло клопотання про відкладення судового засідання (вх.№4082), в якому представник просить визнати причини неявки представника особи, яка подала апеляційну скаргу, адвоката Макаренко М.І. поважними; відкласти судове засідання з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на іншу дату.

У судове засідання 08.04.2021 прибув представник ТОВ "Фінансова компанія "Ассісто".

Однак, колегією суддів не допущено представника ТОВ "Фінансова компанія "Ассісто" до участі у судовому засіданні, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Частиною 1 ст.56 ГПК України унормовано, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ "Фінансова компанія "Ассісто" не був учасником справи при розгляді справи у суді першої інстанції, і постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 було встановлено відсутність підстав заміни позивача -ПАТ "ВіЕйБі Банк" у справі №922/4796/15 правонаступником- ТОВ "Фінансова компанія "Ассісто", а за таких обставин у ТОВ "Фінансова компанія "Ассісто" відсутнє право приймати участь в судовому засіданні при розгляді справи №922/4796/15.

Відповідно до ч.3 ст.222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів розглянувши заяву ТОВ "Фінансова компанія "Ассісто" про залучення до участі у справі №922/4796/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (вх.№4072 від 07.04.2021) вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Згідно з ч.3 ст.50 ГПК України у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

ТОВ "Фінансова компанія "Ассісто" у своїй заяві посилається на те, що відповідно до договору про відступлення права вимоги № 616802.272 від 25.03.2020 ТОВ "Фінансова компанія "Ассісто" правомірно набула права вимоги ПАТ "ВіЕйБі Банк" до ОСОБА_2 за кредитним договором № 1858/08 від 03.09.2008 та іпотечним договором, посвідченого 04.09.2008 приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Тимченко Т.В. і зареєстрованого в реєстрі за номером 4951.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.01.2021 в задоволенні заяви (вх. № 1413) ТОВ "Фінансова компанія "Ассісто" про заміну сторони позивача правонаступником відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.01.2021 у справі №922/4796/15 залишено без змін.

Судами було встановлено, що оскільки ТОВ "Фінансова компанія "Ассісто" не надано доказів того, що кредитний договір № 1858/08 від 03.09.2008 та іпотечний договір, посвідчений 04.09.2008 приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Тимченко Т.В. і зареєстрований в реєстрі за номером 4951, були предметом аукціону, за результатами якого було укладеного договір про відступлення права вимоги, на підставі якого заявник просив суд замінити сторону правонаступником, приймаючи до уваги те, що заявником не надано доказів передачі новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, з урахуванням ст.517 ЦК України, відсутні підстави для задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія «Ассісто» про заміну позивача у справі № 922/4796/15 правонаступником.

Тобто, судом в межах даної справи вже надавалась оцінка відсутності доказів набуття у ТОВ «Фінансова компанія «Ассісто» права вимоги за кредитним договором № 1858/08 від 03.09.2008 та іпотечним договором, посвідченим 04.09.2008 приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Тимченко Т.В. і зареєстрованим в реєстрі за номером 4951.

За таких обставин, у задоволенні заяви ТОВ "Фінансова компанія "Ассісто" про залучення до участі у справі №922/4796/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача слід відмовити.

Учасники провадження у справі у судове засідання не прибули, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином ухвалою суду від 09.03.2021.

Колегія суддів розглянувши клопотання апелянта про відкладення судового засідання (вх.№4082 від 08.04.2021), вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити, з огляду на наступне.

Частиною 11 ст.270 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

В клопотанні (вх.№4082 від 08.04.2021) представник скаржника посилається на те, що у судове засідання адвокат Макаренко М.І. прибути не зможе, у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні по кримінальній справі у Київському районному суді м.Харкова, яке відбудеться 08.04.21 о 10:15, проте доказів на підтвердження наведених обставин до клопотання не надано, а за таких обставин у задоволенні клопотання слід відмовити, як необґрунтованому.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як убачається з матеріалів справи, в серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Науково-технічного приватного підприємства "Дінас" про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором від 03.09.2008.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 03.09.2008 між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк", банком, та ОСОБА_2 , позичальником, було укладено кредитний договір № 1858/08, згідно з яким позичальнику банком було надано кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 1 199 073,89 доларів США, з відсотковою ставкою згідно умов договору 11% річних, а також надано кредит в національній валюті в загальному розмірі - 1 433 216,47 грн з відсотковою ставкою згідно умов договору 14% річних. Строк дії кредитного договору з 07.07.2010 по 02.09.2018.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором № 1858/08 від 03.09.2008 та відповідно до умов Іпотеченого договору від 04.09.2008 з усіма змінами, доповненнями та додатками до нього, посвідченого нотаріусом Харківського нотаріального округу Тимченко Т.В. і зареєстрованого в реєстрі за номером - 4951, Науково-технічним приватним підприємством "Дінас", як Іпотекодавцем, передано, а ПАТ "ВіЕйБі Банк", як Іпотекодержателем, було прийнято в іпотеку наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення підвалу № 1-19, 19а, 19б, 20-22, 22а, 23-35, 1-го поверху № 10, 11, 12, 25-53, 55-57, 59-63, І, 2-го поверху № ІІ, ІV; 3-го поверху № 1-14, І, ІІ в літ. "Ш-3", загальною площею 2060,9 кв.м, розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.11.2015 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" задоволено повністю. На підставі ст. 17 Закону України "Про іпотеку" в рахунок погашення заборгованості (відповідно до іпотечного договору) звернено стягнення на предмет іпотеки та визнано право власності за Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний Банк" на нежитлові приміщення підвалу № 1-19, 19а, 19б, 20-22, 22а, 23-35, 1-го поверху № 10, 11, 12, 25-53, 55-57, 59-63, І, 2-го поверху № ІІ, ІV; 3-го поверху № 1-14, І, ІІ в літ. "Ш-3", загальною площею 2060,9 кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 120, за вартістю, згідно висновку про вартість майна станом на 07 травня 2015 року в розмірі 14900307,00 грн без ПДВ.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду приходить до висновку про закриття апеляційного провадження, з огляду на наступне.

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

За змістом частин першої та другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).

Отже, держава гарантує право на апеляційний перегляд справи, який здійснюється після її розгляду в суді першої інстанції, а касаційне оскарження допускається у визначених законом випадках.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

Згідно з ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Водночас право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09.10.1979, п. 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява N 38695/97, п.43, ECHR 2000-II).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див., наприклад, Monnel and Morris v. the United Kingdom, рішення від 02.03.1987, серія A, N 115, с. 22, п. 56, а також Helmers v. Sweden, рішення від 29.10.1996, серія A, N 212-A, с. 15, п. 31).

Відповідно до частини 1 статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Тобто, ч.1 ст.254 ГПК України визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову.

Якщо скаржник зазначає лише про те, що рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або зазначає (констатує) лише, що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для відкриття апеляційного провадження.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку ст.254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Слід враховувати, що рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав, вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи прийнято оскаржуване судове рішення про права, інтереси та/або обов`язки скаржника, про які саме, в якій саме частині судового рішення прямо вказано про таке, та після встановлення цих обставин вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права, інтереси та/або обов`язки заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права та/або обов`язки, та/або інтереси стосовно сторін у справі судом не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 5023/4734/12.

ОСОБА_1 в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що 17.05.2005 між Науково-технічним приватним підприємством «Дінас» та ОСОБА_1 було укладено договір на участь у дольовому будівництві №02/05-2005 від 17.05.2005, згідно з яким Науково-технічне приватне підприємство «Дінас» приймає ОСОБА_1 у дольове будівництво нежитлової триповерхової будівлі загальною площею 2672,4 кв.м, що розташована у АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 вступає у дольове будівництво шляхом здійснення інвестування відповідно до умов цього договору та отримує у власність після здачі об`єкта у експлуатацію, нежитлові приміщення підвалу загальною площею 594,1 кв.м, нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 374,6 кв.м та нежитлові приміщення 3-го поверху загальною площею 281,3 кв.м у порядку, передбаченому даним договором та визначені у додатку №2 до цього договору.

Посилається на те, що свої обов`язки за договором №02/05-2005 від 17.05.2005 на участь у дольовому будівництві нежитлової будівлі під торгівельний центр ОСОБА_1 виконала, в зв`язку з чим у Науково-технічного приватного підприємства «Дінас» були зобов`язання щодо передачі вказаних приміщень ОСОБА_1 як власнику нежитлових приміщень.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 2 ст.331 ЦК України унормовано, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Проте, доказів на підтвердження того, що зазначені приміщення належать ОСОБА_1 на праві власності до скарги не додано.

В матеріалах справи наявне свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.08.2005 №398684, відповідно до якого нежитлові приміщення підвалу №1-35 площею 1092,6 кв.м; 1-го поверху № 1-18, 25-53, 55-57, 59-63, І площею 1030,7 кв.м; 2-го поверху № 1-9, ІІ, ІV площею 267,8 кв.м; 3-го поверху № 1-14, І, ІІ площею 281,3 кв.м в літ. "Ш-3", загальною площею 2672,4 кв.м, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , належать Науково-технічному приватному підприємству «Дінас» на праві власності. Свідоцтво видане на підставі розпорядження Харківського міського голови від 15.08.2005 за №1883 (а.с.150 т.1).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.08.2015, нежитлові приміщення в нежитловій будівлі літ. "Ш-3", загальною площею 2060,9 кв.м, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , належать Науково-технічному приватному підприємству «Дінас» на праві власності, свідоцтво про право власності від 15.08.2005.

За таких обставин, посилання апелянта на те, що вона є власником нежитлових приміщень підвалу № 1-19, 19а, 19б, 20-22, 22а, 23 (частина приміщення) 24-25, 1-го поверху № 10, 11, 12, 25-44, 52, 55, 3-го поверху № 1-14, І, ІІ в літ. "Ш-3", загальною площею 1250,0 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів зазначає, що в оскаржуваному рішенні судом не вирішувалось питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 .

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, якщо встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не є учасником провадження у справі №922/4796/15, оскаржуваним рішенням не вирішувалось питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, в зв`язку з чим апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (вх. № 545 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2015 у справі №922/4796/15 підлягає закриттю.

Стосовно клопотання скаржника про зупинення провадження у справі (вх.№4005 від 06.04.2021), колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити, з огляду на наступне.

Згідно з п.5 ч.1 ст.227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

За змістом наведеної статті причиною зупинення є неможливість розгляду справи, що знаходиться в провадженні господарського суду, до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду в кожному конкретному випадку слід з`ясувати як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Клопотання апелянта мотивовано тим, що на даний час у провадженні Господарського суду Харківської області знаходиться позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та Науково-технічного приватного підприємства "Дінас" про визнання недійсним іпотечного договору. Предметом розгляду справи є визнання недійсним іпотечного договору від 04.09.2008 №4951, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.Б.

Тобто, як зазначає скаржник, предметом позову у справі №922/519/21 є визнання недійсним того ж самого договору іпотеки, на підставі якого ПАТ "ВіЕйБі Банк" заявляє вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки у справі №922/4796/15, і у разі задоволення зазначеного позову у господарській справі будуть відсутні підстави для задоволення позову ПАТ "ВіЕйБі Банк" у даній справі.

Колегія суддів не вбачає підстав для зупинення апеляційного провадження у справі, з огляду на те, що колегією суддів встановлено, що оскаржуваним судовим рішенням про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалось, а обставини якими особа обґрунтовує вирішення судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні про її права, інтереси та обов`язки повинні бути доведені при зверненні особи з апеляційної скаргою.

У рішенні Європейського Суду у справі «Устименко проти України» вказано, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див.рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Дія 97» постановляв, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.

Керуючись ст.ст. 234, 264 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (вх. № 545 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 09.11.2015 у справі №922/4796/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення. Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель