ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2021 Справа № 904/667/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська Ізоляція", м. Дніпро

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води

про стягнення заборгованості на суму 155 087,69 грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники: справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська Ізоляція" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості на суму 155 087,69 грн., з яких: 135 452, 89 грн. - основний борг, 14 222, 55 грн. - пеня, 4 246, 49 грн. - збитки від інфляції, 1 165, 76 грн. - 3% річних.

Заявлені вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №591/13/215В від 18.08.2020 про закупівлю товару в частині оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2021 відкрито провадження у справі №904/667/21, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників, відповідно до ч.5 ст.252 ГПК України.

В порушенням вимог ухвали суду від 19.02.2021, яка вручена відповідачу 25.02.2021, останній відзив на позовну заву не надав, в зв`язку із чим, керуючись ч.9 ст.165 ГПК України, справа вирішується за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

встановив:

18.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська Ізоляція" (далі - постачальник, позивач) та Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - покупець, відповідач) укладено договір №591/13/215В про закупівлю товару.

Згідно з п.1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в п.1.2 договору, а покупець прийняти та оплатити такий товар.

Постачальник зобов`язується поставити Конструкційні матеріали, код 4411 (вата теплоізоляційна та мати прошивні із мінеральної варти) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору. (п.1.2 договору).

Пунктом 3.1 договору визначено, що сума (ціна) договору, відповідно до специфікації №1 становить 112 910,00 грн., крім того податок на додану вартість 20% - 22 582,00 грн. Загальна сума становить 135 492,00 грн. з урахуванням ПДВ 20%.

Відповідно до п.4.1 договору, товар, який поставляється відповідно до цього договору, сплачується покупцем за погодженими цінами в національній валюті України.

Покупець здійснює оплату отриманої партії товару по факту його поставки протягом 60-ти календарних днів (пункт 4.2 договору.)

Пунктом п. 5.1 договору встановлено, що поставка товару здійснюється у повному обсязі протягом 10-ти календарних днів після підписання договору.

Поставка товару здійснюється на умовах DDP (склад покупця, вул.. Першотравнева, 2Д, м. Жовті Води, Дніпропетровська область) відповідно до ІНКОТЕРМС 2010. (пункт 5.2 договору).

При поставці партії товару постачальник надає сертифікат виробництва; рахунок фактуру; видаткову накладну, товарно-транспортні документи (пункт 5.3 договору).

Пунктом 5.4 договору, датою поставки товару та переходу права власності на товар буде вважатися дата фактичної поставки товару на склад покупця.

Згідно з п.11.1 договору, договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 30.09.2020, але в будь якому до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Сторонами підписано специфікацію №1 до договору №591/13/215В від 18.08.2020, якою погоджено поставку товару, а саме: вата МКРР-130 у кількості 2060 кг, ціна за одиницю з ПДВ 35,40 грн., на суму без ПДВ 60 770,00 грн.; мати мінераловатні ММПБ 100 П РС СТ 6 1500х500х60 ДСТУ Б В.2.7-317:2016 24 м2, ціна за одиницю з ПДВ 2 607,00грн., на суму без ПДВ 52 140,00 грн. Загальна сума з урахуванням ПДВ 20% - 135 492,00 грн.

На виконання умов договору, позивачем здійснено поставку товару на загальну суму 135 452,89 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними: №53 від 19.08.2020 на суму 62 528,89грн., №54 від 19.08.2020 на суму 72 924,00грн. та товарно-транспортними накладними №46 від 19.08.2020, довіреність №10-0000269 від 18.08.2020.

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 135 452,89 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості сторонами не надано.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно, ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

З урахуванням п. 4.2. договору строк оплати поставленого товару настав 19 жовтня 2020, суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 135 452,89 грн. підлягають задоволенню.

Пунктом 7.4. Договору сторони визначили, що за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачений Договором, Покупець сплачує Постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України.

На підставі зазначеного пункту договору, Позивач розрахував та вимагає стягнення з Відповідача пеню в розмірі 0,1% вартості товару а кожен день прострочення.

В обґрунтування здійсненого нарахування пені, Позивач посилається на ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, якою передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналізуючи зміст статті 231 ГК України в цілому, Велика палата Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 по справі № 904/4156/18 зазначила, що частина друга статті 231 ГК України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні.

Таким чином, враховуючи те, що штрафні санкції передбачені ч. 2 ст. 231 ГК України застосовуються лише за порушення негрошових зобов`язань, а в даному спорі мало місце порушення Відповідачем саме грошового зобов`язання (порушення строків оплати поставленого товару), суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для застосування норми ч. 2 ст. 231 ГК України до спірних правовідносин.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Зважаючи на те, що в договорі сторони не узгодили конкретний розмір пені за порушення грошового зобов`язання, не встановлено їх розміру і нормами чинного законодавства, нарахування Позивачем пені в розмірі 0.1% слід визнати безпідставним, у зв`язку із чим, позов в цій частині вимог задоволенню не підлягає.

У відповідності зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної норми матеріального закону, Позивачем заявлено до стягнення 3% річних за період прострочення з 20.11.2020 по 01.02.2021 в розмірі 1165,79 грн. та інфляційні втрати за період із листопада 2020 по січень 2021 у розмірі 4 246,49 грн.

Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку відсотків річних та інфляційних втрат та встановлено, що розрахунок здійснено арифметично правильно.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем зобов`язання за договором є підставою для стягнення на користь позивача основної заборгованості у розмірі 135 452,89 грн., 3% річних у розмірі 1 165,76 грн., інфляційних втрат у розмірі 4 246,49 грн. В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 129, 233, 236-241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Українська Ізоляція" (49040, м. Дніпро, вул. Мукаша Салакунова, буд. 23, ) основну заборгованість в розмірі 135 452,89 грн., три проценти річних у розмірі 1 165,76 грн., інфляційні втрати в розмірі 4 246,49 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 112,97 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.04.2021

Суддя О.В. Ліпинський