РІШЕННЯ

Іменем України

13 квітня 2021 року м. Чернігів справа № 927/95/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Афіна-Груп",

, Запорізьке шосе, 37, м. Дніпро, 49040

Відповідач: Приватне підприємство "АЛЬТЕР-ДЕВІС",

, вул. Центральна, б. 10, смт. Талалаївка, Чернігівська область, 17200

Предмет спору: про стягнення 201 309,94 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Афіна-Груп" звернулось до суду з позовом до Приватного підприємства "АЛЬТЕР-ДЕВІС", у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 201 309,94 грн, з яких 133 742,93 грн заборгованості за поставлений товар, 17622,20 грн пені, 42 973,73 грн - 25% річних та 6 971,08 грн інфляційних втрат.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

У зв`язку з недодержанням позивачем вимог, викладених у ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду від 29.01.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 15.02.2021 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Також ухвалою від 15.02.2021 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копії вказаної вище ухвали суду учасникам справи в паперовій формі засобами поштового зв`язку не направлялись.

15.02.2021 копія ухвали суду від 15.02.2021 була направлена на електронну адресу позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену у позовній заяві.

Оскільки у суду відсутні відомості про електронну адресу відповідача, секретарем судового засідання Дубиною О. М. було вжито заходів для повідомлення телефонограмою відповідача про постановлення Господарським судом Чернігівської області вищезазначеної ухвали суду, а саме 26.02.2021 о 10:17 та 01.03.2021 о 12:29 було здійснено дзвінки на номер телефону НОМЕР_1 (вказаний в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як засіб зв`язку) та повідомлено керівника ПП «Альтер-Девіс» ОСОБА_1 про те, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 15.02.2021 у справі № 927/95/21 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позов з доданими до нього документами. Докази направлення позивачу відзиву надати суду у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк. Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, відповіді на відзив з доданими до неї документами. Докази направлення відповідачу відповіді на відзив надати суду у встановлений судом п`ятиденний строк. Встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, заперечень з доданими до них документами. Докази направлення позивачу заперечень надати суду у встановлений судом п`ятиденний строк.

Також було повідомлено про тимчасове припинення відправки Господарським судом Чернігівської області поштової кореспонденції у зв`язку з відсутністю знаків поштового відправлення, запропоновано отримати ухвалу суду від 15.02.2021 по справі № 927/95/21 безпосередньо у приміщенні Господарського суду Чернігівської області (пр-т Миру, 20, м. Чернігів, 14000) або подати до суду заяву про направлення судових рішень на відповідну електронну адресу та зазначити цю адресу.

При здійсненні дзвінків на номер телефону НОМЕР_2 (вказаний в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) з`єднання не відбувалось.

Станом на 02.03.2021 ані особисто ОСОБА_1, ані іншим представником ПП «Альтер-Девіс» ухвалу суду від 15.02.2021 отримано не було та не було подано до суду заяви про направлення судових рішень на відповідну електронну адресу з зазначенням такої адресу, про що зазначено у довідці від 02.03.2021.

У зв`язку з цим, 02.03.2021 на номер телефону ПП "АЛЬТЕР-ДЕВІС" - , зазначений у позовній заяві та у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, за допомогою мобільного додатку Viber була відправлена копія ухвали суду від 15.02.2021. Вказане повідомлення було доставлено адресату, про що свідчать відмітки «??» під цим повідомленням. Такий статус повідомлення «доставлено» у додатку Viber є загальновідомою обставиною.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Таким чином, судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та встановлення йому строку для подання відзиву і за наведених обставин суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи у Господарському суді Чернігівської області.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 17.03.2021.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 171/С від 18.12.2014 в частині своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 133 742,93 грн, на яку позивачем нараховано 17622,20 грн пені, 42 973,73 грн - 25% річних та 6 971,08 грн інфляційних втрат.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

18.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Афіна-Груп» (далі - Постачальник) та Приватним підприємством "АЛЬТЕР-ДЕВІС" (далі - Покупець) було укладено договір поставки №171/С (далі - Договір) (а.с. 10-11).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник передає, а покупець приймає та оплачує на умовах даного Договору товар (партію товару) у кількості, асортименті та за цінами, що визначені у накладних на товар (далі - видаткова накладна), що є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно з п. 3.1 Договору ціна за одиницю товару та ціна партії товару встановлюються окремо при постачанні кожної партії товару та зазначаються в національній валюті України - гривні у видатковій накладній, яка підписується представниками обох сторін.

За умовами п. 5.1 Договору оплата товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з дати отримання Товару, що вказана в видатковій накладній.

У випадку невиконання та/або неналежного виконання Покупцем грошових зобов`язань по даному Договору, він несе відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період її нарахування, від суми невиконаного та/або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення до дати фактичної оплати, а також річні у розмірі 25% (п. 7.2 Договору).

Відповідно до п. 9.1 Договору даний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2015. Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік, якщо за тридцять днів до закінчення терміну дії Договору жодна із Сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії Договору.

Письмових повідомлень сторін про припинення дії Договору матеріали справи не містять, а отже Договір був пролонгованим на кожний наступний рік та діяв у спірному періоді.

Доказів розірвання або визнання недійсним Договору в судовому порядку матеріали справи також не містять.

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснював поставку відповідачу товару, зокрема, у 2019 році.

Згідно з підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків за 2-ий квартал 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за Договором станом на 30.06.2019 становила 59 690,46 грн (а.с. 95).

Після підписання акту звірки позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 336 847,35 грн, на підтвердження чого надано видаткові накладні №Б00010407 від 03.07.2019 на суму 41 154,49 грн, №Б00010866 від 10.07.2019 на суму 39 997,52 грн, №Б00011930 від 24.07.2019 на суму 24 045,12 грн, №Б00012453 від 31.07.2019 на суму 26 731,33 грн, №Б00012658 від 03.08.2019 на суму 29 499,12 грн, №Б00013849 від 21.08.2019 на суму 59 232,94 грн, №Б00014284 від 28.08.2019 на суму 31 676,84 грн, №Б00015890 від 20.09.2019 на суму 45 190,33 грн, №Б00017016 від 09.10.2019 на суму 39 319,66 грн та відповідні товарно-транспортні накладні (а.с. 13-28, 55-79).

Відповідач частково виконав взяті на себе зобов`язання та перерахував позивачу кошти за отриманий ним товар у загальному розмірі 262 794,88 грн, на підтвердження чого надано платіжні доручення №2185 від 09.07.2019 на суму 37 022,93 грн, №2191 від 16.07.2019 на суму 22 667,53 грн, №2206 від 06.08.2019 на суму 20 000,00 грн, №2209 від 13.08.2019 на суму 21 154,49 грн, №2212 від 16.08.2019 на суму 10 000,00 грн, №2215 від 23.08.2019 на суму 10 000,00 грн, №2216 від 27.08.2019 на суму 19 997,52 грн, №2228 від 03.09.2019 на суму 24 045,12 грн, №2233 від 06.09.2019 на суму 26 731,33 грн, №3 від 16.09.2019 на суму 10 000,00 грн, №1 від 19.09.2019 на суму 19 499,12 грн, №21 від 08.10.2019 на суму 31 676,84 грн, №ПН26169633 від 27.02.2020 на суму 10 000,00 грн (а.с. 80-92).

Отже, залишок заборгованості відповідача перед позивачем за Договором становить 133 742,93 грн.

Після проведення позивачем зарахування отриманих від відповідача коштів залишились неоплаченими видаткові накладні №Б00013849 від 21.08.2019 на суму 59232,94 грн, №Б00015890 від 20.09.2019 на суму 45 190,33 грн та №Б00017016 від 09.10.2019 на суму 29 319,66 грн.

Позивач направив відповідачу претензію №13/03-1 від 13.03.2020, у якій вимагав негайно перерахувати заборгованість за Договором у розмірі 133 742,93 грн.

Доказів сплати коштів у розмірі 133 742,93 грн відповідач суду не надав.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.

Як встановив суд, відповідач не оплатив вартість отриманого від позивача товару на загальну суму 133 742,93 грн, а саме за видатковими накладними №Б00013849 від 21.08.2019 на суму 59 232,94 грн, №Б00015890 від 20.09.2019 на суму 45 190,33 грн та №Б00017016 від 09.10.2019 на суму 29 319,66 грн.

У п. 5.1 Договору сторони погодили, що оплата товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з дати отримання Товару, що вказана в видатковій накладній.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З огляду на умови п. 5.1 Договору та правила обчислення строків, визначені ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, суд доходить висновку, що кошти за отриманий товар згідно з видатковою накладною №Б00013849 від 21.08.2019 відповідач був зобов`язаний оплатити до 20.09.2019; за видатковою накладною №Б00015890 від 20.09.2019 - до 21.10.2019, за видатковою накладною №Б00017016 від 09.10.2019 - до 08.11.2019.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не сплатив позивачу кошти за отриманий Товар у повному обсязі у встановлений у Договорі строк, господарський суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості у розмірі 133 742,93 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо заявленої до стягнення пені.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати вартості поставленого товару, позивач нарахував та заявив до стягнення 17 622,20 грн пені, нарахованої за загальний період з 20.09.2019 по 08.05.2020, у межах шестимісячного строку по кожній видатковій накладній.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Як встановив суд, сторони у п. 7.2 Договору погодили, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Покупцем грошових зобов`язань по даному Договору, він несе відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період її нарахування, від суми невиконаного та/або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення до дати фактичної оплати.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі ст. 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Суд, здійснивши перевірку розрахунку суми пені, дійшов висновку про неправильне її нарахування, оскільки позивач невірно визначив початок періоду, за який нараховується пеня.

З урахуванням граничних строків сплати відповідачем коштів за отриманий товар, про які суд зазначав вище, враховуючи визначений позивачем період (кінцеві дати здійснення нарахувань), нарахування пені за видатковими накладними №Б00013849 від 21.08.2019 повинно здійснюватися за період з 21.09.2019 по 20.03.2019, №Б00015890 від 20.09.2019 - за період з 22.10.2019 по 20.04.2019 та №Б00017016 від 09.10.2019 - за період з 09.11.2019 по 08.05.2019.

За перерахунком суду загальний розмір пені становить 17 439,02 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Таким чином, позовні вимоги у частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 17 439,02 грн.

Щодо заявлених до стягнення 25% річних та інфляційних втрат.

Позивач також просить стягнути з відповідача 42 973,73 грн - 25% річних за період з 20.09.2019 по 21.01.2021 та 6 971,08 грн інфляційних втрат за жовтень 2019-грудень 2020 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

У п. 7.2 Договору сторони встановили, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Покупцем грошових зобов`язань по даному Договору він сплачує Продавцю 25% річних.

Як вбачається з наданого розрахунку, позивач невірно здійснив нарахування 25% річних через неправильне визначення початку періоду, за який підлягають нарахування 25% річних, про що суд зазначав вище.

За перерахунком суду загальний розмір 25% річних становить 42 759,58 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Таким чином, позовні вимоги у частині стягнення 25% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 42 759,58 грн.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат, дійшов висновку про правильне їх нарахування, а отже позовні вимоги в частині стягнення 6 971,08 грн інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позову позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 3 019,65 грн (201 309,94 грн *1,5%).

З урахуванням часткового задоволення позову, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 3 013,69 грн.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "АЛЬТЕР-ДЕВІС" (, вул. Центральна, б. 10, смт. Талалаївка, Чернігівська область, 17200) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Афіна-Груп" (, Запорізьке шосе, 37, м. Дніпро, 49040) 133 742,93 грн заборгованості за поставлену продукцію, 17 439,02 грн пені, 42759,58 грн - 25% річних, 6 971,08 грн інфляційних втрат та 3 013,69 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун