ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2021 р. Справа№ 925/817/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Пашкіної С.А.

секретар Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Лоза Г.П.,

відповідача - Кириченко М.О., Черниш О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Канів-Граніт"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.11.2020 р. (повне рішення складено 23.11.2020 р.)

у справі № 925/817/20 (суддя - Спаських Н.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прозорі закупівлі Черкаси"

до Приватного підприємства "Канів-Граніт"

про стягнення заборгованості у розмірі 32907,95 грн

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Прозорі закупівлі Черкаси" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного підприємства "Канів-Граніт" про стягнення 10000,00 грн боргу за договором № 246/7/18 про надання інформаційно-консультаційних послуг від 27.07.2018 р., 22200,00 грн пені, 343,41 грн інфляційних втрат та 364,54 грн 3% річних.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач, в порушення умов зазначеного договору, свої зобов`язання щодо вчасної оплати за надані послуги не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

У процесі розгляду справи місцевим судом позивач звернувся із клопотанням про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якого просив стягнути з відповідача 10000,00 грн основного боргу, 3832,13 грн пені, 332,72 грн інфляційних втрат та 469,46 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.11.2020 р. у справі № 925/817/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Прозорі закупівлі Черкаси" задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 10000,00 грн основного боргу, 3832,13 грн пені, 469,46 грн 3% річних та 281,31 грн інфляційних втрат, в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне підприємство "Канів-Граніт" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що акт № 66 від 02.04.2019 р. на суму 10000,00 грн є недооформленим, оскільки у верхньому правому кутку не підписаний від Приватного підприємства «Канів-Граніт» і не скріплений його печаткою, а отже не може свідчити про прийняття останнім послуг, вказаних у ньому. Також, замовлення № 3 від 02.04.2019 р. було складено попередньо для підготовки або розгляду тендерної пропозиції відповідача за двома закупівлями на майданчику Прозорро UA-2019-03-29--001368-а та UA -2019-03-29-001327-а, однак ці закупівлі були скасовані замовником торгів, тому слід вважати, що послуги за замовленням № 3 від 02.04.2019 р. не могли бути надані. Крім цього відповідач вважає, що замість замовлення № 3 від 02.04.2019 р. на суму 10000,00 грн сторони склали замовлення № 3 від 09.04.2019 р. на суму 5000,00 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 925/817/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 925/817/20 та призначено її до розгляду на 23.02.2021 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 р. було відмовлено у задоволенні клопотання Приватного підприємства "Канів-Граніт" про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи та оголошено у судовому засіданні перерву до 23.03.2021 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

27.07.2018 р. між Приватним підприємством «Канів-Граніт» (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прозорі закупівлі Черкаси» (далі - виконавець) було укладено договір № 246/7/18 про надання інформаційно-консультаційних послуг (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання з надання консультаційних та інформаційних послуг стосовно державних закупівель.

Згідно з п. п. 1.2, 1.3 договору виконавець зобов`язується надати послуги, які будуть передбачені у відповідному замовленні, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх. Замовленням встановлюється обсяг і вартість замовлених у виконавця послуг, строки надання послуг, а також інші умови надання послуг. Підписане сторонами замовлення є невід`ємною частиною договору.

Як передбачено п. 2.2 договору, виконавець передає, а замовник приймає надані послуги шляхом підписання акту приймання-передачі наданих послуг.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 р., а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення (п. 9.1 договору).

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, не виконав належним чином умов укладеного договору щодо вчасної оплати за надані послуги, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Статтею 905 ЦК України визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

02.04.2019 р. сторонами було підписано замовлення № 3 до договору, за умовами якого позивач повинен надати відповідачу послугу у вигляді підготовки та /або розгляд підготовленої учасником тендерної пропозиції, завантаження через електронну систему закупівель необхідних документів, що вимагається замовником у тендерній документації. Загальна вартість послуги становить 10000,00 грн. Послугу необхідно надати в строк до 30 квітня 2019 року.

02.04.2019 р. на виконання цієї послуги сторонами було складено та підписано акт № 66 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 10000,00 грн за послуги у квітні 2019 року, замовлення № 3 - інформаційно-консультаційні послуги щодо процедур електронних закупівель.

За умовою замовлення № 3 розрахунок за надані послуги по цьому замовленню відповідачу слід провести протягом 3-х робочих днів з дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг, тобто до 05.04.2019 р.

Підписанням акту № 66 від 02.04.2019 р. замовник підтвердив відсутність будь-яких заперечень до виконавця щодо порядку, якості та строків наданої послуги.

Однак, в порушення умов укладеного договору, відповідач не здійснив розрахунок за надані послуги у визначені строки.

Оскільки належними доказами підтверджується факт надання позивачем послуг, передбачених укладеним договором, строк оплати за які настав, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 10000,00 грн заборгованості за договором № 246/7/18 про надання інформаційно-консультаційних послуг від 27.07.2018 р. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Доводи скаржника про те, що замовлення № 3 від 02.04.2019 р. було складено попередньо для підготовки або розгляду тендерної пропозиції відповідача за двома закупівлями на майданчику Прозорро UA-2019-03-29--001368-а та UA -2019-03-29-001327-а, однак ці закупівлі були скасовані замовником торгів, тому слід вважати, що послуги за замовленням № 3 від 02.04.2019 р. не могли бути надані, колегія суддів вважає необгорунтованими, оскільки складене сторонами замовлення № 3 від 02.04.2019 р. на виконання договору не містить вказівки на конкретно визначені закупівлі з номерами та кодами.

Також скаржник посилається на те, що замість замовлення № 3 від 02.04.2019 р. на суму 10000,00 грн сторони склали замовлення № 3 від 09.04.2019 р. на суму 5000,00 грн.

Дослідивши надане відповідачем замовлення № 3 від 09.04.2019 р. на суму 5000,00 грн, колегією суддів встановлено, що у матеріалах справи міститься лише копія цього замовлення, в той час як оригінал цього доказу відсутній, а представник позивача заперечує дійсність цього замовлення.

Отже за відсутності оригіналу замовлення № 3 від 09.04.2019 р. на суму 5000,00 грн судова колегія вважає цей документ неналежним та недостовірним доказом, а замовлення № 3 від 02.04.2019 р. є більш вірогідним доказом на підтвердження обставин, викладених у позові.

Стосовно доводів скаржника про те, що акт № 66 від 02.04.2019 р. на суму 10000,00 грн є недооформленим, оскільки у верхньому правому кутку не підписаний від Приватного підприємства «Канів-Граніт» і не скріплений його печаткою, а отже не може свідчити про прийняття останнім послуг, вказаних у ньому, колегія суддів зазначає наступне.

Вбачається, що вказаний акт підписано від замовника уповноваженою особою та скріплено печаткою відповідача.

Так, у правому нижньому кутку вказаного акту міститься підпис директора та печатка Приватного підприємства «Канів-Граніт».

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Таким чином, акт № 66 від 02.04.2019 р. містить усі необхідні реквізити первинного документу, що дозволяє ідентифікувати учасників господарської операції та її зміст.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3832,13 грн пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п. 5.2 укладеного договору за несвоєчасне виконання/порушення грошових зобов`язань відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Вбачається, що під час розгляду справи місцевим судом позивач перерахував пеню, врахувавши обмеження її подвійною обліковою ставкою Національного банку України, та просив стягнути з відповідача 3832,13 грн пені, нарахованої за період з 06.04.2019 р. по 28.10.2020 р.

Задовольняючи вимогу позивача про стягнення з відповідача 3832,13 грн пені, місцевим судом не було враховано, що такий розрахунок здійснено позивачем з перевищенням шестимісячного періоду нарахування пені, як передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України.

Здійснивши перерахунок розміру пені, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 1739,45 грн за період з 06.04.2019 р. по 06.10.2019 р.

Також, за неналежне виконання умов укладеного договору позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 332,72 грн інфляційних втрат та 469,46 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індекса інфляції необхідно мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних, колегію суддів було встановлено, що позивачем було допущено арифметичну помилку при нарахуванні інфляційних втрат та вказано меншу суму ніж та, що підлягає до стягнення.

Враховуючи те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 469,46 грн 3% річних та 332,72 грн інфляційних втрат, тобто у розмірі нарахованому позивачем.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 5000,00 грн витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції та 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в апеляційній інстанції.

В підтвердження відповідної вимоги позивач надав суду:

- копію договору про надання правової допомоги № 15/2020 від 28.02.2020 р.;

- копію додаткової угоди № 4 від 16.06.2020 р.;

- копію акту приймання-передачі послуг від 19.06.2020 р.;

- копію платіжного доручення № 112 від 19.06.2020 р. на суму 5000,00 грн;

- копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю серія ЧК № 001286 на ім`я Лози Ганни Петрівни;

- копію ордера серія ЧК № 174062 на ім`я адвоката ім`я Лози Ганни Петрівни;

- копію додаткової угоди № 2 від 08.06.2020 р.;

- копію додаткової угоди № 6 від 20.07.2020 р.;

- детальний опис робіт (наданих послуг) від 20.07.2020 р.;

- копію договору про надання правової допомоги № 05/02/21 від 05.02.2021 р.;

- копію додаткової угоди № 1 від 05.02.2021 р.;

- копію акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 08.02.2021 р. ;

- копію платіжного доручення № 246 від 09.02.2021 р.;

- детальний опис робіт (наданих послуг) від 09.02.2021 р.

Згідно зі ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час розгляду справи апеляційним судом відповідач звернувся із клопотанням про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки заявлений останнім розмір витрат є неспівмірним із складністю справи.

За п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи часткове задоволення позову та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового слухання, участь адвоката у судових засіданнях, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, судова колегія дійшла висновку про часткове задоволення вимоги позивача та стягнення з відповідача вартості витрат позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 4285,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції та 8570,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення були неправильно застосовані норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини справи, а тому рішення Господарського суду Черкаської області від 16.11.2020 р. у справі № 925/817/20 підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Прозорі закупівлі Черкаси".

Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги необхідно покласти на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Канів-Граніт" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 16.11.2020 р. у справі № 925/817/20 скасувати частково.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Прозорі закупівлі Черкаси" задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Канів-Граніт" (код 14207791, м. Канів, Черкаська область, вул. Київська, 36А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прозорі закупівлі Черкаси" (код 40646785, м. Черкаси, вул. Гоголя, 583 кв. 93) 10000 (десять тисяч),00 грн основного боргу, 1739,45 (одна тисяча сімсот тридцять дев`ять) грн пені, 332 (триста тридцять дві),72 грн інфляційних втрат, 469 (чотириста шістдесят дев`ять),46 грн 3% річних.

3. В іншій частині позову відмовити».

4. Стягнути з Приватного підприємства "Канів-Граніт" (код 14207791, м. Канів, Черкаська область, вул. Київська, 36А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прозорі закупівлі Черкаси" (код 40646785, м. Черкаси, вул. Гоголя, 583 кв. 93) 1801 (одна тисяча вісімсот одна),41 грн судового збору за подання позовної заяви, 4285 (чотири тисячі двісті вісімдесят п`ять),00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції та 8570 (вісім тисяч п`ятсот сімдесят),00 грн витрат на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прозорі закупівлі Черкаси" (код 40646785, м. Черкаси, вул. Гоголя, 583 кв. 93) на користь Приватного підприємства "Канів-Граніт" (код 14207791, м. Канів, Черкаська область, вул. Київська, 36А) 450 (чотириста п`ятдесят),88 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 07.04.2021 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В.Андрієнко

С.А. Пашкіна