ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2021 р. Справа№ 910/2125/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Корсака В.А.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи відповідно до протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2021

у справі №910/2125/21 (суддя Бойко Р.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Велінком"

про забезпечення позову;

особа, яка може одержати статус учасника справи: Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (відповідач)

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/2125/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Велінком" про забезпечення позову задоволено повністю.

До набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Велінком" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про зобов`язання припинити дії, спрямовані на нарахування послуг щодо передачі електричної енергії за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0494-02024 від 29.03.2019 та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги з передачі електричної енергії, заборонено Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25 ідентифікаційний код 00100227) вживати заходи, передбачені розділом 1.7. Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП №307 від 14.03.2018, а саме:

- застосовувати заходи щодо присвоєння Товариству з обмеженою відповідальністю "Велінком" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 127, кв. 5; ідентифікаційний код 39925982) статусу "Переддефолтний" або "Дефолтний" відповідно до положень п. 1.7.1. Глави 1.7. Розділу I Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №307 від 14.03.2018, у зв`язку з наявністю заборгованості за послуги з передачі електричної енергії;

- надсилати Товариству з обмеженою відповідальністю "Велінком" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 127, кв. 5; ідентифікаційний код 39925982) та Регулятору повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "Велінком" статусу "Переддефолтний";

- публікувати на офіційному веб-сайті Адміністратора розрахунків повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "Велінком" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 127, кв. 5; ідентифікаційний код 39925982) статусу "Переддефолтний" із зазначенням дати набуття такого статусу;

- використовувати фінансові гарантії, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю "Велінком" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 127, кв. 5; ідентифікаційний код 39925982) для покриття його заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії перед оператором системи передачі;

- використовувати фінансові гарантії, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю "Велінком" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 127, кв. 5; ідентифікаційний код 39925982), для покриття заборгованості перед Адміністратором розрахунків;

- направляти до уповноважених банків довідку, що містить інформацію щодо повного та скороченого найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "Велінком" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 127, кв. 5; ідентифікаційний код 39925982), його ЄДРПОУ, розміру простроченої електропостачальником оплати вартості його небалансів електричної енергії;

- надсилати Товариству з обмеженою відповідальністю "Велінком" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 127, кв. 5; ідентифікаційний код 39925982) та Регулятору повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "Велінком" статусу "Дефолтний";

- публікувати на офіційному веб-сайті Адміністратора розрахунків повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "Велінком" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 127, кв. 5; ідентифікаційний код 39925982) статусу "Дефолтний" із зазначенням дати набуття такого статусу;

- зупиняти майбутні та скасовувати діючі реєстрації двосторонні договори щодо продажу електричної енергії Товариством з обмеженою відповідальністю "Велінком" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 127, кв. 5; ідентифікаційний код 39925982);

- установлювати нульовий обсяг продажу електричної енергії на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку для Товариства з обмеженою відповідальністю "Велінком" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 127, кв. 5; ідентифікаційний код 39925982);

- здійснювати переведення постачання електричної енергії споживачам Товариства з обмеженою відповідальністю "Велінком" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 127, кв. 5; ідентифікаційний код 39925982) на постачальника "останньої надії" відповідно до Правил роздрібного ринку;

- направляти до уповноважених банків довідку, що містить інформацію щодо повного та скороченого найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "Велінком" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 127, кв. 5; ідентифікаційний код 39925982), його ЄДРПОУ та кінцевий розмір простроченої оплати вартості його небалансів електричної енергії.

Задовольняючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Велінком" про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що указані заходи є цілком співмірними та адекватними та спрямовані на захист невиправданого порушення прав та інтересів позивача.

Не погодившись із винесеною ухвалою суду, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд поновити строк на апеляційне оскарження. Скасувати повністю ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/2125/21. Відмовити повністю у задоволенні заяви про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Велінком" у справі №910/2125/21.

В обґрунтування своєї скарги позивач зазначив, що при розгляді заяви про забезпечення позову суд здійснив формальний розгляд заяви; не з`ясував фактичних обставин справи; не дослідив письмових доказів; не надав правової оцінки обґрунтованості вимог заявника щодо можливого ускладнення виконання рішення суду; не дослідив законодавство, яким регламентується надання статусу «Переддефолтний» та «Дефолтний» учасникам ринку; не проаналізував обов`язки, права та повноваження НЕК «Укренерго» щодо надання статусу «Переддефолтний» та «Дефолтний» учасникам ринку у разі порушення останнім вимог закону та правил ринку; не дослідив, що заявник вже отримав статус «Дефолтний» при зверненні до суду, а отже НЕК «Укренерго» вже вчинені заході, які встановлені рішенням суду; суд при ухваленні рішення про задоволення заяви про забезпечення позову вийшов за межі предмету позову, яке стосується наявності заборгованості за договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0494-02024 від 29.03.2019.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у справі №910/2125/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Пашкіна С.А., Корсак В.А. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 06.04.2021, надано можливість відповідачу надати відзив на апеляційну скаргу.

31.03.2021 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю "Велінком". У своєму відзиві представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" не повідомило позивача про надання йому статусу «Переддефолтний» та «Дефолтний» в порядку визначеному договором № 0494-02024 від 29.03.2019, що призвело до того, що позивач фактично був позбавлений можливості брати участь на ринку електричної енергії та здійснювати господарську діяльність. Також позивач зазначив, що він звернувся з позовною заявою про зобов`язанння відповідача виконати умови договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0494-02094 від 29.03.2019, передбачені п.2, п. 4, п. 9.2, п. 10.3, п. 10.4.

В судове засідання 06.04.2021 з`явився представник відповідача, надав суду пояснення по суті спору, просив суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належний чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, яке було направлено на юридичну адресу.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У своїй заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Велінком" указує, що має намір звернутися до господарського суду із позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про зобов`язання відповідача припинити дії, спрямовані на нарахування послуг щодо передачі електричної енергії за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0494-02024 від 29.03.2019 та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги з передачі електричної енергії.

В обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Велінком" зазначає, що Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго", яке є суб`єктом природної монополії з передачі електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами на всій території України, в всупереч умовам Договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0494-02024 від 29.03.2019 та з невідомих причин було присвоєно заявнику спочатку статус "Переддефолтний", а потім "Дефолтний", хоча про існування у нього будь-якої заборгованості заявнику не відомо.

При цьому, заявник указує, що звертався до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" з листом, в якому просив надати пояснення з приводу наявності заборгованості, на підставі якої Товариству з обмеженою відповідальністю "Велінком" було присвоєно статус "Переддефолтний", однак відповіді ним не було одержано.

Окрім того, заявник зазначає, що присвоєння статусу "Дефолтний" фактично позбавляє позивача можливості брати участь на ринку електричної енергії, адже присвоєння такого статусу позбавляє можливості здійснювати господарську діяльність на організованих сегментах ринку електричної енергії, унеможливлює виконання умов договорів з іншими учасниками ринку, в тому числі з операторами систем розподілу, контрагентами на ринку двосторонніх договорів, ринку на добу на перед, внутрішньодобовому ринку, ринку допоміжних послуг, споживачами, якими, зокрема, є медичні заклади та дитячий центр.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд відзначає, що заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду. При цьому, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Такий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 02.09.2019 у справі №917/137/19.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Оскільки позивач має намір звернутися до суду з позовною вимогою немайнового характеру, у цьому випадку має бути застосовано та досліджено таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому, у таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі №916/3245/19, від 16.10.2019 у справі №904/2285/19.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Так, заявник вважає неправомірним та безпідставним присвоєння Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" статусу "Переддефолтний", а у подальшому "Дефолтний", з огляду на те, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Велінком" відсутня заборгованість за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0494-02024 від 29.03.2019.

Пунктом 1.7.1 Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №307 від 14.03.2018 (надалі - Правила ринку), передбачено, що учасник ринку, крім ОСП, ОР та гарантованого покупця, набуває статусу "Переддефолтний" при настанні принаймні однієї з таких подій або обставин:

1) учасник ринку до 18:00 год банківського дня, що є другим робочим днем після дати отримання на електронну адресу учасника ринку через систему управління ринком платіжного документа від АР, не здійснив відповідну оплату;

2) учасник ринку, який є СВБ, не надавав, не підтримував, не збільшував та не поновлював фінансові гарантії в необхідному обсязі відповідно до розділу VI цих Правил;

3) учасник ринку не здійснив оплату послуги з передачі електричної енергії та/або з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління у строк понад 30 календарних днів з дати отримання акта приймання-передачі послуги. При дослідженні питання співмірності застосованих заходів забезпечення позову суд першої інстанції з`ясував, що такі заходи забезпечення позову мають на меті запобігти невиправданому порушенню прав та інтересів позивача, оскільки спрямовані на збереження існуючого статусу позивача на ринку електричної енергії та не приводить до обмеження прав відповідача чи інших осіб.

Про адекватність і співмірність таких заходів в аналогічному спорі зазначав Верховний Суд у постанові від 21.12.2020 у справі №910/9627/20.

Стосовно доводів апеляційної скарги суд зазначає наступне.

Так, апелянт указує, що оскаржуваною ухвалою суд фактично звільнив заявника від наслідків виконання всіх зобов`язань перед НЕК «Укренерго», що виникають в процесі виконання останнім функцій оператора системи передачі, адміністратора розрахунків та оператора комерційного обліку, а відтак і можливості настання обставин та подій, передбачених главою 1.7 Правил ринку.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із указаним твердженням, оскільки під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з твердженням апелянта щодо того, що суд першої інстанції вжив заходи забезпечення позову до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва, однак позов до суду ще не поданий, а відтак указана вимога (вжиття заходів забезпечення позову до набрання рішенням законної сили) є необґрунтованою.

Так, відповідно до ч. 1 ст 138 ГПК України подача заяви про забезпечення позову можлива до поданння позовної заяви. У разі подання позовної заяви про забезпечення позову до позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів. (ч. 3 ст. 138 ГПК України)

У ч. 13 ст. 145 ГПК України зазначено, що заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви скасовуються судом у разі неподання заявником позовної заяви, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі.

Отже, заявник скористався своєю можливістю подачі заяви про забезпечення позову до подання відповідного позову, проте Господарським процесуальним кодексом передбачено механізми захисту іншої сторони у разі, якщо такий позов не буде поданий до суду, тому відсутні підстави стверджувати про необґрунтованість вжиття заходів забезпечення позову до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, дослідивши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що вжиті заходи забезпечення позову, як заборона відповідачу вчиняти певні дії, мають на меті запобігти невиправданому порушенню прав та інтересів позивача, а отже, невжиття таких заходів може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він і звернувся до суду.

Вжиття заявлених позивачем у заяві заходів забезпечення позову не зумовлює вирішення спору по суті, оскільки спрямоване виключно на збереження існуючого статусу позивача на ринку електричної енергії та недопущення негативних наслідків (у вигляді усунення учасника з ринку) до вирішення спору у даній справі.

Ураховуючи викладене, колегія вважає, що вжиті місцевим господарським судом заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову.

Беручи до уваги вищенаведене та зважаючи на установлені обставини справи та ураховуючи положення чинного законодавства, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову. Ураховуючи наведене, ухвала Господарського суду м. Києва від 12.02.2021 у справі №910/2125/21 відповідає матеріалам справи, є законною та обґрунтованою, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для її скасування, відсутні.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/2125/21 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 14.04.2021.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.А. Пашкіна

В.А. Корсак