ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Черкаси справа № 925/281/21

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Г.М. Скиби, за участю секретаря судового засідання Л.В.Романенко, у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження розглянув справу за позовом Заступника керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті, м. Київ, вул. Перемоги, 14

до фізичної особи-підприємця Омельченко Анатолія Володимировича, АДРЕСА_1

про стягнення 259, 20 євро (еквівалент 8617,78 грн),

за участю повноважних представників сторін:

прокурор: Хиля А. - прокурор відділу - за посадою;

від позивача: Пугач Л.М. - за довіреністю;

від відповідача: Крикун О.А. - адвокат - за ордером.

Заступник керівника Уманської місцевої прокуратури звернувся в господарський суд Черкаської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті з позовом до фізичної особи-підприємця Омельченко Анатолія Володимировича про стягнення 259,20 євро, (що еквівалентно 8617,78 грн) за проїзд великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування без відповідного дозволу, в якому просить суд:

- стягнути з фізичної особи-підприємця Омельченка Анатолія Володимировича ( АДРЕСА_1 ) плату за проїзд великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 259,20 євро, що відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку (15.09.2020), становить 8617,78 грн в дохід Державного бюджету України (отримувач: Управління казначейства у Шевченківському районі, р/р UA 026011 в ГУ ДКУ в Києві, МФО 8999980, призначення платежу: 22160100 плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та іншими самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні);

- відшкодувати судові витрати.

В судовому засіданні:

Прокурор та позивач, кожен окремо, вимоги підтримали та просять позов задовольнити.

Представник відповідача вимоги визнав. Нараховані суми не сплатив своєчасно з-за відсутності обігових коштів, зменшення об`ємів перевезень у зв`язку з локдауном та епідемією коронавірусу.

В судовому засіданні 31.03.2021 були проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

При проведення перевірки за безпекою дорожнього руху та експлуатації великовагового автомобільного транспорту прокуратурою було виявлено, що при проведення рейдової перевірки посадовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки DAF TE 47, реєстраційний номер тягача НОМЕР_1 , реєстраційний номер причепа SCHMITZ S01 НОМЕР_4 , належні Омельченку А.В. на праві власності - дані інформаційного реєстру сервісного центру МВС (а.с. 31).

Ваговий контроль проведено на підставі направлення на рейдову перевірку №000231 від 10.09.2020 та затвердженого графіка проведення перевірок (а.с.20).

За результатами перевірки зафіксовано перевищення нормативних вагових параметрів транспортним засобом - навантаження на вісь при перевезенні вантажу по маршруту: смт. Буки Уманського району - автодорога М-05 Київ-Одеса, Південне кладовище 160 км. При допустимому навантаженні по осях 11; 11; 22 тонни фактично навантаження 6,52; 8,54; 24,4 тонни. При цьому перевезення здійснено без відповідного дозволу на рух великовагового транспорту. Порушення зафіксовано довідкою про результати габаритно-вагового контролю від 15.09.2020 (а.с.25).

Посадовими особами Укртрансбезпеки проведено розрахунок платежу №045229 від 15.09.2020. сума платежу складає 259,20 євро, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 8617,78 грн.

Вимога про сплату коштів направлена відповідачеві листом Укртрансбезпеки вих. №80572/18/24-20 від 19.10.2020.

Не проведення оплати стало причиною звернення прокурора та позивача до суду за захистом порушеного права та примусового стягнення боргу.

Відповідач вимоги визнав повністю та прострочення оплати пояснив відсутністю обігових коштів внаслідок форс-мажорних обставин.

Інших доказів не подано.

Оцінюючи пояснення прокурора, учасників та докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Відповідно до приписів ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Прокурор звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на до фізичної особи-підприємця Омельченко Анатолія Володимировича про стягнення 259,20 євро, (що еквівалентно 8617,78 грн) за проїзд великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування без відповідного дозволу.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових 9великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою КМУ №198 від 30.03.1994, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремим актами законодавства.

Із положень п. 4 Правил №30 (Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою КМУ від 18.01.2001 №30) випливає, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (дозвіл), видані перевізнику Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Згідно з п. 27 Порядку №879 від 27.06.2007 передбачено, що плата за проїзд справляється з ТЗ вітчизняних та іноземних власників в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ на день проведення розрахунку.

Згідно з п. 28 Порядку №879 здійснення державного контролю на автомобільному транспорті плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками, виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Як встановлено судом, Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки 15.09.2020 складено акт, згідно якого порушення вимог ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме надання послуг із перевезення вантажу із перевищення осьових навантажень (з урахуванням строєної осі), вчинено Омельченком Анатолієм Володимировичем .

Відповідачу зроблено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на загальну суму 259,20 євро.

Відповідно до п. 311 Порядку перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Відповідачем у визначений вище термін кошти добровільно сплачені не були.

Несплачена перевізником - власником транспортного засобу у встановлені чинним законодавством плата за проїзд набула статусу заборгованості перед Державним бюджетом України.

Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу з безпеки на транспорті, затвердженого постановою КМУ №103 від 11.02.2015 зі змінами та доповненнями Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ через міністра інфраструктури і яка реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Державна служба України з безпеки на транспорті є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах.

З листа Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 24.11.2020 №91834/3.1/24-20 встановлено відсутність в уповноваженого органу повноважень на звернення до суду в якості позивача.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02 листопада 2004 року категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

Тобто у даній справі наявний як державний, так і суспільний інтерес, про що у позовній заяві деталізовано викладено прокурором.

Підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень, тобто нездійснення захисту інтересів держави.

Щодо нормативного врегулювання спору:

ЗУ «Про дорожній рух»;

ЗУ «Про автомобільний транспорт»;

Постанова КМУ від 08.11.2006 №1567 «Про порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті»;

Постанова КМУ №879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування»;

Постанова КМУ №198 від 30.03.1994 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони».

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Оплата заборгованості відповідачем в період розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при проведенні виконавчих дій.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п. 4 ст. 11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили - з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення «Агрокомплекс проти України» №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення «Серявін проти України» №4909/04 від 10.02.2010, рішення «Трофімчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010);

- принцип повноти та межі обгрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія А, №303-А, п. 29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення «Желтяков проти України» №4994/04 від 09.09.2011).

У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» (Chapman vs. the United Kingdom»), заява №27238/95, Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

У пункті 49 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень зазначається, що судді повинні послідовно застосовувати закон. Однак, коли суд вирішує відійти від попередньої практики, на це слід чітко вказувати в рішенні.

Суд вважає, що Прокурором та позивачем доведено порушення законодавства при проведенні автомобільних перевезень негабаритним транспортом в частині перевищення навантаження на вісь - з боку відповідача.

У суду наявні правові підстави для задоволення позову, тому позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до приписів ст. 130 ГПК України при визнанні позовних вимог відповідачем з останнього стягується 50% судового збору на користь позивача. Решта 50% сплаченого судового збору підлягають поверненню з державного бюджету позивачу за його мотивованою письмовою заявою. Тобто, з відповідача на користь прокуратури належить стягнути 1135,00 грн судового збору. Поверненню на користь прокуратури підлягає 1135,00 грн судового збору з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача: фізичної особи-підприємця Омельченка Анатолія Володимировича ( АДРЕСА_1 ), ідентифікаційний номер ЄДРПОУ НОМЕР_3 , номер рахунку в банку невідомий

в дохід Державного бюджету України (отримувач: Управління казначейства у Шевченківському районі, р/р UA 026011 в ГУ ДКУ в Києві, МФО 8999980, призначення платежу: 22160100 плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та іншими самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні)

8617,78 грн боргу.

Стягнути з відповідача: фізичної особи-підприємця Омельченка Анатолія Володимировича ( АДРЕСА_1 ), ідентифікаційний номер ЄДРПОУ НОМЕР_3 , номер рахунку в банку невідомий

на користь Черкаської обласної прокуратури, бул. Шевченка, 286, м.

Черкаси, ідентифікаційний , р/р UA0003751 в Державній казначейській службі України у м. Київ, МФО 820172,

1135,00 грн судового збору.

Повернути на користь Черкаської обласної прокуратури, бул. Шевченка, 286, м. Черкаси, ідентифікаційний , р/р UA0003751 в Державній казначейській службі України у м. Київ, МФО 820172,

з Державного бюджету України судовий збір, сплачений по платіжному дорученню від 17 лютого 2021 року №140

в сумі 1135,00 грн. (одна тисяча сто тридцять п`ять гривень 00 коп.).

Оригінал платіжного доручення залишити в справі.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення або через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 05.04.2021.

Суддя Г.М. Скиба