УХВАЛА

08 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 911/378/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В.Г.,

суддів: Банаська О.О., Погребняка В.Я.

за участю секретаря судового засідання - Хмельовського В.О.,

за участю представників:

Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - Будника Б.А.,

Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - Оніщука В.М.,

Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» - Старовойтової Ю.Ю.,

Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» - Волощука П.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» за вх. № 971/2021 та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за вх. № 1087/2021

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2020

у складі колегії суддів: Копитової О.С. (головуюча), Сотнікова С.В., Остапенка О.М.

та на рішення Господарського суду Київської області від 30.09.2020

у складі судді Лопатіна А.В.

у справі за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства»,

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

та за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз»,

про зобов`язання вчинити дії та стягнення заборгованості на суму 52 149 345,98 грн

в межах провадження у справі № 911/378/17 про банкрутство.

За результатами розгляду касаційних скарг Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.

1. 14.09.2016 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник, далі - НАК «Нафтогаз України») та комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» (споживач, далі - КП «Управління житлово-комунального господарства») укладено договір постачання природного газу № 1555/1617-ТЕ-17.

2. Умовами цього договору сторони передбачили, що постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. договору № 1555/1617-ТЕ-17).

3. Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договору № 1555/1617-ТЕ-17 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. За цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений НАК «Нафтогаз України» на митну територію України).

4. Пунктом 2.1. договору № 1555/1617-ТЕ-17 передбачено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 11 656 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями: у жовтні 2016 року - 825,0 тис. куб. метрів; у листопаді 2016 року - 1 799,0 тис. куб. метрів; у грудні 2016 року - 2 304,0 тис. куб. метрів; у січні 2017 року - 2 543,0 тис. куб. метрів; у лютому 2017 року - 2 222,0 тис. куб. метрів; у березні 2017 року - 1 963,00 тис. куб. метрів.

5. Відповідно до умов додаткової угоди від 31.03.2017 № 2 до договору постачання природного газу від 14.09.2016 № 1555/1617-ТЕ-17 постачання природного газу має здійснюватись також у квітні 2017 року.

6. Крім того, споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними у пункті 2.1. договору, на відповідний місяць. Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник протягом трьох днів із моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділу 13 договору (пункт 3.2. договору № 1555/1617-ТЕ-17).

7. Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (пункт 3.4. договору № 1555/1617-ТЕ-17).

8. Кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494, та Кодексом транспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2493 (п. 4.1. договору № 1555/1617-ТЕ-17).

9. Пунктом 7.4. договору № 1555/1617-ТЕ-17 визначено, що постачальник зобов`язаний, зокрема забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору.

10. У відповідності до п. 12.1. договору № 1555/1617-ТЕ-17 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

11. 28.10.2016 також між НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та КП «Управління житлово-комунального господарства» (споживач) укладено договір постачання природного газу № 1838/1617-БО-17 (далі - договір № 1838/1617-БО-17), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

12. Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договору № 1838/1617-БО-17 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. За цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України).

13. Згідно з п. 2.1. договору № 1838/1617-БО-17 постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 2 524 тис. куб. метрів, у тому числі за місяцями: у жовтні 2016 року - 85,0 тис. куб. метрів; у листопаді 2016 року - 320,0 тис. куб. метрів; у грудні 2016 року - 433,0 тис. куб. метрів; у січні 2017 року - 580,0 тис. куб. метрів; у лютому 2017 року - 643,0 тис. куб. метрів; у березні 2017 року - 463,0 тис. куб. метрів.

14. Відповідно до умов додаткової угоди від 31.03.2017 № 5 до договору № 1838/1617-БО-17 постачання природного газу має здійснюватись також у квітні 2017 року.

15. Крім того, споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними у пункті 2.1. договору, на відповідний місяць. Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку. Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем у розділу 13 договору (пункт 3.2. договору № 1838/1617-БО-17).

16. Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (пункт 3.4. договору № 1838/1617-БО-17).

17. Кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 (п. 4.1. договору № 1838/1617-БО-17).

18. Пунктом 7.4. договору № 1838/1617-БО-17 визначено, що постачальник зобов`язаний, зокрема, забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору.

19. У відповідності до п. 12.1. договору № 1838/1617-БО-17 (з урахуванням змін у відповідності до додаткової угоди від 31.03.2017 р. № 5) договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 30.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

20. Вказаними вище договорами між сторонами було погоджено обсяги постачання та споживання природного газу, зокрема у січні, лютому, березні та квітні 2017 року.

21. Матеріали справи містять копії листів НАК «Нафтогаз України» від 16.02.2017 № 26-1655/1.2-17, від 16.03.2017 № 26-2698/1.2-17, від 28.03.2017 № 26-2979/1.8-17, від 13.04.2017 № 26-3443/1.2-17, від 17.05.2017 № 26-4203/1.8-17, від 27.09.2017 № 26-6949/1.2-17, від 28.12.2016 № 26-9372/1.2-16, від 30.01.2017 № 26-883/1.2-17, від 03.03.2017 № 26-2371/1.2-17, від 28.12.2016 № 26-9320/1.2-16, від 30.01.2017 № 26-781/1.2-17, від 28.02.2017 № 26-1975/1.2-17, відповідно до змісту яких, з огляду на те, що відповідач надав до НАК «Нафтогаз України» графік погашення заборгованості, але не здійснює розрахунки за поточне споживання природного газу та погашення заборгованості згідно графіку, підприємству на січень, лютий, березень 2017 року не виділяються номінації щодо обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, релігійним організаціям, бюджетним установам та організаціям. Із зазначених підстав з посиланням на невиконання умов п. 17 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 НАК «Нафтогаз України» було повернуто відповідачу без підписання акти приймання-передачі природного газу за січень, лютий, березень, квітень 2017 року.

22. Крім того, між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі начальника Чернігівського ЛВУМГ філії УМГ «Київтрансгаз» та Комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» у спірний період існували договірні відносини на підставі договору про транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.04.2016 № СHR/2016/0685/, належним чином завірена копія якого долучена до матеріалів справи (доказів припинення дії договору у встановлений п. 11.1. такого договору спосіб матеріали справи не містять). Поряд із цим, матеріали справи містять належним чином завірені копії підписаних уповноваженими представниками обох сторін договору та скріплені відтисками печаток підприємств актів надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у січні, лютому, березні, квітні 2017 року від 31.01.2017 № 01-17-/CHR/2016/0685, від 28.02.2017 № 02-17-/CHR/2016/0685, від 31.03.2017 № 03-17-/CHR/2016/0685, від 30.04.2017 № 04-17-/CHR/2016/0685 (належним чином завірені копії яких долучено до матеріалів справи).

23. Також відповідно до договору розподілу від 01.01.2016, укладеного між оператором - ГРМ ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» - та споживачем - КП «Управління житлово-комунального господарства» - шляхом підписання заяви-приєднання № 09420VD88UDT016 у січні, лютому, березні, квітні 2017 року оператором було розподілено, а споживачем прийнято природний газ, що підтверджується актами надання послуг з розподілу природного газу від 31.01.2017; від 28.02.2017, від 31.03.2017, від 30.04.2017, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріплені відтисками печаток підприємств, належним чином завірені копії яких долучено до матеріалів справи.

24. У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/378/17 за заявою Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» до КП «Управління житлово-комунального господарства» про банкрутство, провадження в якій порушено ухвалою суду від 06.07.2017.

25. Тому саме в межах цієї справи було подано відповідний позов, про що зазначено нижче.

Подання позовної заяви до суду.

26. 16.09.2019 АТ «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду Київської області із позовом до КП «Управління житлово-комунального господарства», в якому позивач просив зобов`язати відповідача повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в загальному обсязі 7 803,821 тис. куб. метрів та стягнути 52 149 345,98 грн, що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 7 803,821 тис. куб. метрів.

27. Позовні вимоги мотивовані безпідставним здійсненням відповідачем відбору у січні, лютому, березні та квітні 2017 року природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є позивач, через газорозподільну систему, оператором якої є Акціонерне товариство «Київоблгаз», за відсутності постачальника відповідних обсягів природного газу, що, на думку АТ «Укртрансгаз», свідчить про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача повернути безпідставно набуте майно або стягнення вартості набутого майна у порядку статей 1212, 1213 ЦК України.

Розгляд справи судами.

28. Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.12.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз»; залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Акціонерне товариство НАК «Нафтогаз України».

29. 30.09.2020 рішенням Господарського суду Київської області, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2020, у задоволенні позову відмовлено.

30. Судові рішення мотивовані тим, що позивачем до матеріалів справи долучено звіти АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках в спірний період, згідно з якими відповідачем використано природний газ в обсязі 7 803,821 тис. куб. м, що підтверджує наявність договірних правовідносин у даній справі, оскільки надання позивачем складених ним документів обліку, у тому числі й у відношенні спірного обсягу природного газу, свідчить про наявність договірних відносин з Оператором газорозподільної системи, які регламентують відносини небалансу по такому газу, що є несумісним з твердженням позивача про відсутність жодних правових підстав відносно передачі такого спірного газу з газотранспортної системи позивача відповідачу.

Крім того, відповідачем у спірний період спожито природний газ в обсязі, який не перевищує обумовлений договорами постачання природного газу 28.10.2016 № 1838/1617-БО-17 та від 14.09.2016 № 1555/1617-ТЕ-17 обсяг природного газу, який постачальник, згідно змісту вказаних договорів, зобов`язаний був поставити споживачу (тобто, що, крім іншого, підтверджує спожиття природного газу відповідачем саме на виконання вказаних договорів), незважаючи на ненадання номінацій щодо планових обсягів постачання природного газу, що спростовує твердження про безпідставне спожиття відповідного газу.

Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність умов, які є правовою підставою для застосування статті 1212 ЦК України.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ.

А. Доводи осіб, які подали касаційні скарги.

31. 12.01.2021 (згідно з відміткою на поштовому конверті «Укрпошта Експрес») АТ «Укртрансгаз» (скаржник-1) подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду через Північний апеляційний господарський суд касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 і рішення Господарського суду Київської області від 30.09.2020 у справі № 911/378/17, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Укртрансгаз» до КП «Управління житлово-комунального господарства» задовольнити.

32. У касаційній скарзі підставами касаційного оскарження АТ «Укртрансгаз» зазначило пункти 1 і 2 частини другої статті 287 ГПК України, а саме:

- вказано, що суд апеляційної інстанції не врахував позицій Верховного Суду, викладені Верховним Судом у постановах від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19 (щодо того, що для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору), від 20.12.2018 у справі № 920/169/18, від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19 (щодо передумов для визнання зобов`язань договірними) та у постанові від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17 (щодо правового значення договору в контексті господарської операції та умов встановлення дійсного руху активу (природного газу) між постачальником і споживачем), від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17, від 20.02.2018 у справі № 911/653/17, від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17 (щодо необхідності звернення до суду з окремим позовом у разі виникнення суперечок щодо ненадання номінацій та встановлення небалансів газу);

а також вказано про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

33. 20.01.2021 АТ «НАК «Нафтогаз України» (скаржник-2) подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу за вх. № 1087/2021, в якій наведено прохання скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 і рішення Господарського суду Київської області від 30.09.2020 у справі № 911/378/17 в частині відмови АТ «Укртрансгаз» у стягненні 52 149 345,98 грн вартості природного газу, прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з КП «Управління житлово-комунального господарства» 52 149 345,98 грн вартості природного газу.

34. У касаційній скарзі підставами касаційного оскарження АТ «НАК «Нафтогаз України» зазначило пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, а саме:

- дійшовши висновку про споживання відповідачем природного газу з ресурсу АТ «НАК «Нафтогаз», апеляційний суд вийшов за межі предмета доказування у цій справі всупереч висновків, наведених у постановах Верховного Суду: від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17, від 19.02.2019 у справі № 925/1477/17 (щодо складу сторін у спорі щодо номінацій та виникнення небалансів природного газу); від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 04.04.2018 у справі № 904/5094/17 (щодо можливості розгляду в окремому провадженні спору щодо ненадання номінацій АТ «НАК «Нафтогаз України»);

- оцінюючи обставини справи та подані докази, суди попередніх інстанцій не врахували висновків, наведених у постановах Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17 (щодо поняття санкціонованого/несанкціонованого відбору газу), а також висновків, наведених у постановах Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16, від 10.04.2020 у справі № 808/954/17, від 06.03.2020 у справі № 803/13/16 (щодо визначальних ознак господарської операції), від 12.09.2107 у справі № 826/10933/14, від 26.06.2018 у справі № 803/1362/16 (щодо правової природи господарської операції та переліку первинних документів, які містять відомості про господарську операцію);- висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17, стосовно умов, необхідних для встановлення факту постачання природного газу.

35. АТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на відсутність доказів постачання природного газу з ресурсу АТ «НАК «Нафтогаз України», а також, що судами не досліджено фактичні обставини справи.

Б. Доводи, викладені у відзивах на касаційну скаргу.

36. 16.03.2021 від КП «Управління житлово-комунального господарства» та 25.03.2021 від Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційні скарги АТ «Укртрансгаз» та АТ «НАК «Нафтогаз України», в яких з посиланням на правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права наведено прохання відмовити у задоволенні цих касаційних скарг та залишити оскаржені судові рішення в силі.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.

А. Щодо суті касаційних скарг.

37. Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, розглянувши матеріали справи, здійснивши перевірку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає про таке.

38. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

39. Тому відхиляються доводи касаційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України», викладені у пункті 35 цієї ухвали, так як це призведе до виходу за межі повноважень суду касаційної інстанції, оскільки в силу положень частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

40. Відповідно до положень частини першої статті 300 ГПК України Верховний Суд розглядає доводи касаційних скарг тільки в частині, що стала підставою для відкриття касаційного провадження.

41. За приписами пунктів 1, 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

42. В оскарженій постанові суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статей 1212, 1213 ЦК України.

43. Скаржники у касаційних скаргах посилалися на те, що суди в оскаржуваних рішеннях не врахували висновки Верховного Суду, викладені у низці постанов щодо застосування положень статті 1212 ЦК України.

44. Із цього приводу судова колегія відзначає, що за змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

45. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

46. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

47. Надаючи оцінку доводам АТ «НАК «Нафтогаз України» та АТ «Укртрансгаз» стосовно неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, колегія суддів касаційної інстанції враховує таке.

48. Посилання скаржників на постанову Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19 як на наявність різної правозастосовчої практики Судом оцінюються критично, оскільки вказаною постановою справу № 904/4018/19 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області у зв`язку із тим, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

49. Посилання скаржників на неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17, колегією суддів також не приймаються з огляду на таке.

50. У вказаній постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що «саме по собі ігнорування (невиконання) НАК «Нафтогаз України» визначеного обов`язку із видачі номінацій та поставки газу, що призвело до невиконання господарського зобов`язання саме постачальником, може мати наслідком притягнення такої особи до відповідальності відповідно до положень статті 59 Закону № 329-VIII, а також відшкодування збитків згідно з приписами статті 216 ГК України. Водночас, такі обставини не є тотожними фактичному руху матеріального активу, з яким ПК України і пов`язує реальність господарської операції як підстави для відображення відповідних зобов`язань в податковому обліку платника податків».

51. Оцінюючи доводи скаржників, колегія суддів враховує, що в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 (абзац 20), від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац 18), зазначено що подібність правовідносин (про яку йдеться в статті 287 ГПК України), означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

52. При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

53. Зважаючи на наведене, посилання скаржників на викладені в постанові у справі № 826/16697/17 висновки не можуть розглядатися як підстави касаційного оскарження ухвалених у даній справі судових рішень, оскільки такі висновки зроблені щодо правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі № 911/2759/19, вони відрізняються предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог та встановленими фактичними обставини.

54. Аналогічний висновок викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Cуду в постанові від 18.08.2020 у справі № 917/1568/19, і колегія суддів не вбачає у даному випадку підстав для відступу від такого висновку.

55. Також не беруться до уваги доводи АТ «Укртрансгаз» про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.12.2018 у справі № 920/169/18.

56. Зазначеною вище постановою справу № 920/169/18 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва з огляду на те, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також не було надано належної оцінки доводам учасників справи.

57. Крім того, позовні вимоги у справі № 920/169/18 мотивовані тим, що спірні грошові кошти перераховані Відповідачці помилково із посиланням у графі призначення платежу відповідного платіжного доручення на договір, який між сторонами не укладався, чого не мало місця у цій справі, що переглядається.

58. Також у справі № 920/169/18 зроблено висновок, що сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору. Однак, подібний висновок не може бути застосовано при розгляді справи № 911/378/17, оскільки обставин переплати суми за зобов`язаннями, як і відсутності договірних відносин у цій справі не встановлено.

59. Судова колегія критично ставиться і до посилань АТ «Укртрансгаз» про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19, оскільки цією постановою справу № 916/1577/19 передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Відтак, касаційним судом не було сформульовано висновок щодо застосування норм права.

60. Крім того, за замістом наведених у касаційній скарзі АТ «НАК «Нафтогаз України» посилань на правові позиції суду касаційної інстанції, а саме постанови Верховного Суду України від 12.09.2017 у справі № 826/10933/14 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), постанов Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 803/1362/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 10.04.2020 у справі № 808/954/17 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 06.03.2020 у справі № 803/13/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 19.02.2019 у справі № 925/1477/17 (за позовом про стягнення вартості природного газу, який компенсується оператору газорозподільної системи у зв`язку з неврегулюванням небалансу газу) вбачається, що вказані постанови є відмінними від справи, що розглядається, за суб`єктним складом, предметом спору та правовим регулюванням таких відносин.

61. Також колегія суддів касаційної інстанції відхиляє доводи скаржників про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, з`ясовуючи обставини виконання/невиконання АТ «НАК «Нафтогаз України» розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р «Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року», що обґрунтовані посиланням на практику, викладену в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 911/653/17 (позов про стягнення з відповідача на користь позивача частини вартості компенсації обсягів небалансу в грудні 2016 року у розмірі 800 000 грн), від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17 (позов про припинення дії, що порушує право), від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 04.04.2018 № 904/5094/17 (позови про зобов`язання відновити газопостачання, яке припинено на підставі актів про припинення газопостачання).

62. Аналіз змісту наведених вище постанов, дає підстави для висновку, що визначальна відмінність предмету та підстав позову у даній справі та у постановах Верховного Суду, на які посилаються касатори, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв, не дає підстав для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

63. У касаційній скарзі позивач зазначає, що у справі, яка переглядається, слід відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 14.05.2018 у справі № 926/680/17, від 21.03.2018 у справі № 911/656/17, від 12.03.2019 у справі № 917/325/18, від 05.03.2019 у справі № 923/351/18, які застосовані судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, оскільки обставини у цих справах та в справі, що переглядається, є різними і не є подібними.

64. Таким чином, визначивши пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження, скаржник вказав, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 14.05.2018 у справі № 926/680/17, від 21.03.2018 у справі № 911/656/17, від 12.03.2019 у справі № 917/325/18, від 05.03.2019 у справі № 923/351/18, не є такими, що зроблені за результатом розгляду аналогічних зі спірними правовідносин, тому, як наслідок, наявні підстави для відступлення від висновків, викладених у вказаних постановах та застосованих судом апеляційної інстанції.

65. Проте Суд вважає за необхідне зазначити, що, по-перше, доводи касаційної скарги суперечать самі собі, оскільки, зазначаючи що «обставини у справах є різними і не є подібними» у вказаних постановах Верховного Суду з обставинами у справі, яка переглядається, скаржник, тим не менш, просить від них відступити.

66. По-друге, скаржник вказує на те, що судом апеляційної інстанції враховано правові позиції постанов Верховного Суду, які (на його переконання) прийняті не у подібних правовідносинах, однак такі доводи не охоплюються дією пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, а, отже, не можуть бути застосовані як підстава для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

67. Також, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 цього Кодексу, чого не знайшло підтвердження у поданих касаційних скаргах.

68. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom», серія A, № 115, с. 22, п. 56, а також рішення від 29.10.1996 у справі «Helmers v. Sweden», серія A, № 212-A, с. 15, п. 31).

69. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

70. Доводи скаржників про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, та про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, не знайшли свого підтвердження, а тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційними скаргами АТ «Укртрансгаз» та АТ «НАК «Нафтогаз України» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 30.09.2020 у справі № 911/378/17.

В. Судові витрати.

71. У зв`язку з тим, що касаційне провадження зі справи закривається, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 ГПК України розподілу не підлягають. Адже за змістом зазначених норм покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (причому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження).

Керуючись статтями 234, 235, 287, 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства «Укртрансгаз» за вх. № 971/2021 та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за вх. № 1087/2021 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 30.09.2020 у справі № 911/378/17.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді О. Банасько

В. Погребняк