ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2021 року м.Дніпро

Справа № 904/6256/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Михайловій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2020 у справі № 904/6256/20

за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області

до Публічного акціонерного товариства "ОЗЕЛЕНИТЕЛЬ"

про стягнення 27 273,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "ОЗЕЛЕНИТЕЛЬ" 27 273,95 грн за мировою угодою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в межах провадження у справі № 24/5005/9644/2011 (на стадії застосування до боржника процедури санації) ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2017 затверджено мирову угоду від 23.05.2017, якою, зокрема, заборгованість ПАТ "ОЗЕЛЕНИТЕЛЬ" перед кредиторами другої черги розстрочено у справі на 18 місяців, починаючи із місяця наступного за місяцем, у якому буде затверджено Господарським судом Дніпропетровської області дану мирову угоду та зобов`язано боржника здійснювати виплату зазначеної заборгованості щомісячно у сумі, що становить 1/18 від суми включеної до реєстру вимог кредиторів другої черги реєстру з правом сплати щомісячних платежів частками або в повному обсязі, але не меншим, ніж визначено п. 3.6.1. Мирової угоди.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2020 у відкритті провадження у справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області до Публічного акціонерного товариства "ОЗЕЛЕНИТЕЛЬ" про стягнення 27 273,95 грн. за мировою угодою - відмовлено.

Приймаючи судове рішення про відмову у відкритті провадження у справі, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що характер спірних відносин, що склався у цій справі, статус, компетенція, роль Фонду та його робочих органів у цих відносинах, предмет та правова природа спору дають підстави визнати, що відносини, пов`язані із виплатою страхувальником у передбачених законодавством випадках капіталізованих платежів із застосуванням правил Порядку № 765, є відносинами зі сфери публічно-правових, у яких Фонд та його робочі органи не виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин, а здійснюють владні управлінські функції, спрямовані на забезпечення державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.

У цих відносинах Фонд не позбавлений права звернутися до адміністративного суду як суб`єкт владних повноважень для виконання покладених на нього Законом № 1105-XIV функцій за вирішенням спору щодо обов`язку страхувальника виплатити капіталізовані платежі на задоволення вимог, що виникли із зобов`язань відшкодувати шкоду, заподіяну здоров`ю громадян, застрахованих у Фонді.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2020 про відмову у відкритті провадження у справі № 904/6256/20 та направити справу на розгляд суду першої інстанції.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що Ухвалою Господарського суду від 23.11.2020 безпідставно відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області до Публічного акціонерного товариства "Озеленитель" про стягнення невиконаних зобов`язань у розмірі 27273, 95 грн за мировою угодою, укладеною за нормами Господарського процесуального кодексу України.

При винесенні Ухвали від 23.11.2020 "Про відмову у відкритті провадження у господарській справі" судом встановлено, що Управління звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ПАТ "Озеленитель" невиконаних зобов`язань у розмірі 27273, 95 грн за мировою угодою, укладеною між позивачем та відповідачем 23.05.2017 та затвердженою в межах провадження господарської справи за № 24/5005/9644/2011, 05.07.2017 саме за нормами , визначеними ГПК України.

Проте, незважаючи на вказаний факт та норми ст. 20 ГПК України, якою обумовлена предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів стосовно підвідомчості справ у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності , крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці, суд дійшов висновку про наявність, на його думку, підстав для відмови у прийнятті позову, посилаючись на п.1ч.1 ст. 175 ГПК України, оскільки позовна заява Управління не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Апелянт посилається на обставини того, що аргументуючи свою позицію суд зазначає: "якщо виникає спір через те, що на вимогу робочого органу Фонду виплатити капіталізовані платежі для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності, який зареєстрував припинення підприємницької діяльності, відшкодувати шкоду заподіяну здоров`ю громадянину, та за умови, що виплата капіталізованих платежів не пред`являються суб`єкту підприємницької діяльності в рамках відносин , пов`язаних з банкрутством суб`єктів підприємницької діяльності, то на такий спір поширюється юрисдикція адміністративних судів".

До того ж суд констатує: "Отож характер спірних відносин, що склався у цій справі, статус, компетенція, роль Фонду та його робочих органів у цих відносинах, предмет та правова природа спору дають підстави визнати, що відносини, пов`язані із виплатою страхувальником у передбачених законодавством випадках капіталізованих платежів із застосуванням Порядку № 765, є відносинами зі сфери публічно-правових, у яких Фонд та його робочі органи не виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин, а здійснюють владні управлінські функції, спрямовані на забезпечення державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав".

З такими висновками суду апелянт не погоджується та звертає увагу суду апеляційної інстанції, що невиконані відповідачем зобов`язання ні в якому розумінні не належать до капіталізованих платежів, що підтверджується умовами мирової угоди.

Зазначене судом першої інстанції спростовується і нормами чинного законодавства України, відповідно до яких капіталізовані платежі можуть бути заявлені виключно в ліквідаційній процедурі банкрутства.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів позовної заяви, Мирову угоду укладено на стадії процедури санації, а ніяк не ліквідації.

Більш того, за доводами апелянта, навіть якщо Мирова угода укладається на стадії ліквідаційної процедури, до її умов не можуть бути включені зобов`язання з погашення капіталізованих платежів, оскільки сам порядок капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 986 передбачає здійснення капіталізації платежів виключно у випадках ліквідації страхувальників, а тому не може бути застосований у такій процедурі банкрутства як Мирова Угода.

Крім того, апелянт зазначає, що орган Фонду не може застосовувати норми Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю від 06.05.2000 № 765, з підстав втрати чинності 04.12.2019.

Натомість, апелянт вважає, що у відповідача з моменту затвердження судом мирової угоди виникли зобов`язання здійснювати виплату розстроченої на 18 місяців заборгованості у розмірі 27 273, 95 грн щомісячно у сумі, що становить 1/18 від суми включеної до реєстру вимог кредиторів другої черги реєстру з правом сплати щомісячних платежів частками або в повному обсязі, але не меншим, ніж визначено п.3.6.1 Мирової угоди, що підтверджені даними звітних періодів зі сплати страхових коштів до Фонду соціального страхування України.

Апелянт посилається, що із умов Мирової угоди вбачається, що предметом угоди є домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та прощення боргів Боржника перед кредиторами. Метою Мирової угоди є відновлення платоспроможності боржника та погашення його заборгованості на умовах розстрочення, прощення та виплати боргів кредиторам.

Вказані зобов`язання зі сплати коштів, які виникли з умов Мирової угоди є грошовими.

На думку апелянта, оскільки грошове зобов`язання у розмірі 27273, 95 грн виникло між позивачем та відповідачем на підставі затвердженої 05.07.2017 господарським судом Дніпропетровської області мирової угоди, факт наявності боргу вже встановлений судом першої інстанції та жодним чином не підлягає доказуванню.

Апелянт посилається на приписи статті 599 ЦК України, якою унормовано підстави припинення зобов`язань та зазначає, що саме лише прийняття господарським судом рішення про затвердження Мирової угоди, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін У зв`язку з чим, невиконані відповідачем належним чином зобов`язання затверджені рішенням суду за правилами господарського судочинства повністю виключають можливість звернення позивача до суду зі стягненням за невиконаними зобов`язаннями за мировою угодою за правилами адміністративного судочинства.

За доводами апелянта, предмет позову - стягнення на підставі невиконаної мирової угоди, з яким звернувся позивач до господарського суду, вважаючи, що саме таким способом можуть бути захищені його права та інтереси, відноситься до категорії справ, підвідомчих саме господарським судам України.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції відмовив у прийнятті позову, який за своєю суттю (предметністю), відноситься до спорів підвідомчих господарським судам.

За доводами апелянта, В будь-якому випадку, суд, встановивши, що дана справа підвідомча його юрисдикції повинен був прийняти позов до свого провадження, а питання того, чи передбачений визначений позивачем спосіб захисту його порушених права та інтересів нормами чинного законодавства та чи підлягають дані позовні вимоги задоволенню, повинен був вирішити при розгляді справи по суті та прийнятті судового рішення. В свою чергу, відмовивши у прийнятті позовної заяви з підстав не передбачених ст. 175 ГПК України, суд порушив гарантоване право позивача на звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів. Отже, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2020 про відмову у відкритті провадження у справі, як стверджує апелянт, винесено з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

У судовому засіданні приймало участь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Відповідач у судове засідання не з`явився. Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

6. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.12.2020 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2020 у справі № 904/6256/20; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 02.02.2021 о 15:00 год.

У судовому засіданні 02.02.2021 колегією суддів відкладено розгляд апеляційної скарги у справі № 904/6256/20 в судове засідання до 09.03.2021 о 14:20 год.

У судовому засіданні 09.03.2021 колегією суддів відкладено розгляд апеляційної скарги у справі № 904/6256/20 в судове засідання до 06.04.2021 о 15:30 год.

У судовому засіданні 06.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

7. Встановлені судом обставини справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2017 у справі № 24/5005/9644/2011 затверджено мирову угоду укладену між сторонами 23.05.2017, якою заборгованість ПАТ "ОЗЕЛЕНИТЕЛЬ" перед кредитором першої черги (забезпечений кредитор) після прощення (списання) згідно п. 3.3. цієї угоди становить 831964, 14 грн Виконання зобов`язань перед кредитором першої черги в загальній сумі - 831 964, 14 грн розстрочено у сплаті строком на 18 місяців, починаючи із місяця наступного за місяцем, у якому буде затверджено Господарським судом Дніпропетровської області дану мирову угоду.

Заборгованість боржника перед кредиторами другої черги становить 551 378, 01 грн, яка підлягає розстроченню у сплаті строком на 18 місяців починаючи із місяця наступного за місяцем, у якому буде затверджено господарським судом Дніпропетровської області дану мирову угоду. Боржник зобов`язується здійснювати виплату даної заборгованості щомісячно у сумі, що становить 1/18 від суми боргу включеної до реєстру вимог кредиторів другої черги реєстру. Боржник має право сплачувати щомісячно платежі частками або в повному обсязі, при цьому розмір щомісячних платежів не може бути меншим , ніж встановлено в п. 3.6.1 цієї угоди.

Заборгованість боржника перед кредитором третьої черги становить 18 914, 33 грн та підлягає розстроченню у сплаті строком на 18 місяців, починаючи із місяця наступного за місяцем, у якому буде остаточно погашено вимоги кредиторів другої черги. Боржник зобов`язується здійснювати виплату даної заборгованості щомісячно у сумі, що становить 1/18 від суми боргу включеної до реєстру вимог кредиторів третьої черги реєстру. Боржник має право сплачувати щомісячні платежі частками або в повному обсязі, при цьому розмір щомісячних платежів не може бути меншим , ніж встановлено в п. 3.7.1. цієї угоди.

Заборгованість боржника перед кредиторами четвертої черги після прощення (списання) згідно п. 3.3. даної угоди становить 1 803 621 грн, яку розстрочено у сплаті строком на 18 місяців, починаючи із місяця наступного за місяцем, у якому буде остаточно погашено вимоги кредиторів третьої черги. Боржник зобов`язується здійснювати виплату даної заборгованості щомісячно у сумі, 1/18 від суми боргу включеної до реєстру вимог кредиторів четвертої черги. Боржник має право сплачувати щомісячні платежі частками або в повному обсязі, при цьому розмір щомісячних платежів не може бути меншим , ніж встановлено в п. 3.8.1. цієї угоди.

Заборгованість боржника перед кредиторами шостої черги становить 140 402, 12 грн та підлягає розстроченню у сплаті строком на 18 місяців, починаючи із місяця наступного за місяцем, у якому було остаточно погашено вимоги кредитора четвертої черги та зобов`язано боржника здійснювати виплату зазначеної заборгованості щомісячно у сумі 1/18 від суми боргу включеної до реєстру вимог кредиторів шостої черги реєстру. Боржник має право сплачувати щомісячні платежі частками або в повному обсязі, при цьому розмір щомісячних платежів не може бути меншим, ніж встановлено в п. 3.9.1. цієї угоди.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "ОЗЕЛЕНИТЕЛЬ" 27 273,95 грн за мировою угодою.

Позивач зазначає, що як свідчать дані звіту по заборгованості ПАТ "ОЗЕЛЕНИТЕЛЬ" зі сплати страхових відшкодувань до Фонду соціального страхування України за ІІ квартал 2019 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 27 273,95 грн, що виникла внаслідок неналежного виконання з його боку умов Мирової угоди, строк погашення по якій настав 01.02.2019.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У статті 3 КАС України наведено визначення таких понять: суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; позивач-особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами частини першої та пункту 5 частини другої статті 17 КАС України юрисдикцію адміністративних судів поширено на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на публічно-правові спори за зверненням такого суб`єкта у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У частині другій статті 1205 ЦК України встановлено, що у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначено Законом № 1105-XIV.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 цього Закону Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Основними принципами страхування від нещасного випадку, зокрема, є: своєчасне та повне відшкодування шкоди страховиком; обов`язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю, а також добровільність такого страхування для осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян-суб`єктів підприємницької діяльності.

За пунктом 2 частини другої статті 45 Закону № 1105-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) роботодавець як страхувальник зобов`язаний своєчасно та повністю нараховувати і сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду.

За змістом статей 15, 46 цього Закону Фонд - це некомерційна самоврядна організація, яка провадить збір та акумулювання страхових внесків.

Відповідно до абзацу дванадцятого пункту 8 частини першої статті 7 цього Закону до повноваження правління Фонду належить затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат.

Якщо виникає спір через те, що на вимогу робочого органу Фонду виплатити капіталізовані платежі для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності, який зареєстрував припинення підприємницької діяльності, відшкодувати шкоду заподіяну здоров`ю громадянину, та за умови, що виплата капіталізованих платежів не пред`являються суб`єкту підприємницької діяльності в рамках відносин, пов`язаних з банкрутством суб`єктів підприємницької діяльності, то на такий спір поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції та який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. При цьому особа, яка здійснює публічно-владні управлінські функції, може ініціювати судове вирішення такого спору лише на виконання своїх повноважень у випадках, установлених законом. Наведене узгоджується і з положеннями статей 4, 5, 19 чинного КАС України, які визначають поняття публічно-правового спору, суб`єкта владних повноважень, закріплюють право на звернення до суду та межі юрисдикції адміністративних судів.

Суд першої інстанції зазначає, що у цій справі Фонд діє як один із суб`єктів владних повноважень, реалізовує насамперед надані йому владні управлінські повноваження щодо поповнення Фонду публічними коштами, під якими, серед іншого, розуміються кошти фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України від 11 лютого 2015 року № 183-VIII "Про відкритість використання публічних коштів"), а також недоїмки зі сплати соціальних платежів чи капіталізацію цих платежів.

За висновком суду першої інстанції, характер спірних відносин, що склався у цій справі, статус, компетенція, роль Фонду та його робочих органів у цих відносинах, предмет та правова природа спору дають підстави визнати, що відносини, пов`язані із виплатою страхувальником у передбачених законодавством випадках капіталізованих платежів із застосуванням правил Порядку № 765, є відносинами зі сфери публічно-правових, у яких Фонд та його робочі органи не виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин, а здійснюють владні управлінські функції, спрямовані на забезпечення державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав.

Судом роз`яснено заявнику, що розгляд вказаного позову віднесений до юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

29.07.2011 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі № 24/5005/9644/2011 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Озеленитель".

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2011 введено процедуру розпорядження майном боржника.

28.04.2015 ухвалою господарського суду Дніпропетровської області затверджено план санації боржника - Акціонерного товариства "Озеленитель".

29.05.2017 до Господарського суду Дніпропетровської області керуючим санацією подано клопотання про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі, до якого додано мирову угоду.

Із умов зазначеної мирової угоди вбачається, що предметом цієї мирової угоди є домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та прощення боргів Боржника перед кредиторами. Метою мирової угоди є відновлення платоспроможності боржника та погашення його заборгованості на умовах розстрочення, прощення та виплати боргів кредиторам. Джерелами погашення заборгованості публічного акціонерного товариства "Озеленитель" перед кредиторами є грошові кошти, отримані від продажу заставного майна, або саме заставне майно, прибуток за результатами господарської діяльності, фінансові ресурси Боржника, сформовані за рахунок надходження коштів у результаті емісії акцій Боржника, чи отримання банківських позик.

Відповідно до п. п. 3.6.-3.6.2 Мирової угоди заборгованість боржника перед кредиторами другої черги становить 551 378, 01 грн. та підлягає розстроченню у сплаті на 18 місяців, починаючи із місяця наступного за місяцем, у якому буде затверджено господарським судом Дніпропетровської області дану мирову угоду. Боржник зобов`язується здійснювати виплату даної заборгованості щомісячно у сумі, що становить 1/18 від суми боргу включеної до реєстру вимог кредиторів другої черги реєстру. Боржник має право сплачувати щомісячно платежі частками або в повному обсязі, при цьому розмір щомісячних платежів не може бути меншим, ніж встановлено в п. 3.6.1. цієї угоди.

Пунктами 3.9.-3.9.2 Мирової угоди передбачено, що заборгованість боржника перед кредиторами шостої черги становить 140 402, 12 грн. та підлягає розстроченню у сплаті строком на 18 місяців, починаючи із місяця наступного за місяцем, у якому було остаточно погашено вимоги кредитора четвертої черги. Боржник зобов`язується здійснювати виплату даної заборгованості щомісячно у сумі 1/18 від суми боргу включеної до реєстру вимог кредиторів шостої черги. Боржник має право сплачувати щомісячні платежі частками або в повному обсязі, при цьому розмір щомісячних платежів не може бути меншим, ніж встановлено в п. 3.9.1. цієї угоди.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.07.2017 у справі № 24/5005/9644/2011 затверджено мирову угоду, укладену між сторонами 23.05.2017 та надану до суду, якою зокрема, заборгованість ПАТ "ОЗЕЛЕНИТЕЛЬ" перед кредиторами другої черги розстрочено у справі на 18 місяців, починаючи із місяця наступного за місяцем, у якому буде затверджено Господарським судом Дніпропетровської області дану мирову угоду та зобов`язано боржника здійснити виплату зазначеної заборгованості щомісячно у сумі, що становить 1/18 від суми боргу включеної до реєстру вимог кредиторів другої черги реєстру з правом сплати щомісячних платежів частками або в повному обсязі, але не меншим, ніж визначено п. 3.6.1. Мирової угоди.

Заборгованість перед кредиторами шостої черги розстрочено у справі на 18 місяців, починаючи із місяця наступного за місяцем, у якому було остаточно погашено вимоги кредитора четвертої черги та зобов`язано боржника здійснити виплату зазначеної заборгованості щомісячно у сумі, що становить 1/18 від суми боргу включеної до реєстру вимог кредиторів шостої черги реєстру з правом сплати щомісячних платежів частками або в повному обсязі, але розмір щомісячних платежів не може бути меншим, ніж визначено п. 3.9.1. Мирової угоди.

Мирова угода за своєю правовою природою це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і вона, як правило, виконується добровільно. В іншому разі мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання. Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 15.03.2017 у справі №904/4919/16 та Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі №6-342цс15.

Тобто, ці зобов`язання зі сплати коштів, які виникли з умов Мирової угоди, є грошовими, оскільки за змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання щодо сплати коштів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 910/8399/17.

Колегія суддів наголошує на тому, що стаття 129-1 Конституції України визначає, що судові рішення є обов`язковими до виконання.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Відповідно до ч. 8 ст. 20 ГПК України Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Зі змісту поданої позовної заяви вбачається, що вказана заява фактично є заявою про спонукання до виконання мирової угоди, затвердженої судом господарської юрисдикції.

Оскільки, вказану мирову угоду було затверджено Господарським судом Дніпропетровської області в межах справи про банкрутство № 24/5005/9644/2011, відповідно, подана позовна заява підлягає розгляду в суді господарської юрисдикції.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що висновки Верховного Суду щодо розгляду справ, пов`язаних із капіталізацією страхових платежів, на які посилається суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не стосуються правовідносин, які склались у цій справі з огляду на таке.

Згідно ч. 2 ст. 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у другу чергу задовольняються вимоги, що виникли із зобов`язань банкрута перед працівниками підприємства - банкрута (за винятком повернення внесків членів трудового колективу до статутного фонду підприємства), крім вимог, задоволених у першу чергу, зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за громадян, які застраховані в цьому Фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ № 765 від 06.05.2000р. зі змінами від 16.05.2007 № 743 "Про реалізацію статей 31 і 43 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (чинною на час звернення фонду із грошовими вимогами до боржника) затверджено Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань підприємства - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю, пунктом 1 якого визначено, що капіталізація платежів здійснюється щодо кожної особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідності виплати майбутніх платежів.

Згідно п. 51 Порядку у вимогах Фонду до боржника, щодо якого порушено справу про банкрутство, зазначається сума, визначена з урахуванням кожного платежу, що підлягає капіталізації. Сума платежів, капіталізованих відповідно до зазначених вимог у процесі ліквідації підприємства-банкрута, перераховується ліквідатором (арбітражним керуючим) органу виконавчої дирекції Фонду, у якому підприємство перебуває на обліку.

Таким чином, вищевказаними нормами передбачена обов`язковість виконання зобов`язань підприємства-банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю незалежно від визнання їх судом після публікації оголошення про відкриття ліквідаційної процедури банкрута.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вимоги по зобов`язанням боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтись тільки в межах ліквідаційної процедури.

З викладених положень вбачається, що з моменту визнання боржника банкрутом фінансові зобов`язання перед Фондом у зв`язку із зобов`язанням підприємства - банкрута відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, не припиняються, а набувають іншу форму - у вигляді капіталізації відповідних платежів на стадії ліквідації підприємства-банкрута. Отже такі вимоги Фонду можуть бути пред`явлені лише на стадії ліквідації та відповідно до вимог ст. 1 та ст. 23 Закону про банкрутство є кредиторськими вимогами поточного кредитора. Черговість же задоволення цих вимог, як вже зазначено вище, встановлена нормами п. 2 ч.1 ст. 31 Закону про банкрутство.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що грошові вимоги Фонду було заявлено в межах процедури розпорядження майном, а отже спірні зобов`язання не стосуються капіталізованих платежів.

9. Висовки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи встановлені вище обставини, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при прийняті оскаржуваного судового рішення порушено норми процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, - З ЯКИХ ПІДСТАВ ВІДМОВИТИ???

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2020 у справі № 904/6256/20 - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2020 у справі № 904/6256/20 скасувати.

Справу № 904/6256/20 направити для розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.04.2021.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко