ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2323/20

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства Міжнародний аеропорт Запоріжжя (69013, м. Запоріжжя, вул. Блакитна, 4)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Аерохендлінг Запоріжжя (08301, Київська область, м. Бориспіль, аеропорт Бориспіль)

про стягнення 151946,70 грн. за генеральною угодою № 1/2016 від 29.02.2016 р. про здійснення аеропортової діяльності

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Аерохендлінг Запоріжжя (08301, Київська область, м. Бориспіль, аеропорт Бориспіль)

до Комунального підприємства Міжнародний аеропорт Запоріжжя (69013, м. Запоріжжя, вул. Блакитна, 4)

про стягнення 1976400,00 грн. збитків у розмірі не отриманого доходу (упущеної вигоди)

Секретар судового засідання: Павлюк В.Г.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним): Савич Н.О. (довіреність б/н від 21.11.2020 р.);

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним): Шепіло І.А. (довіреність № 121/09-20 від 23.09.2020 р.).

Обставини справи:

Комунальне підприємство Міжнародний аеропорт Запоріжжя (далі КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя, первісний позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Аерохендлінг Запоріжжя (далі ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя, первісний відповідач) про стягнення 151946,70 грн. за генеральною угодою № 1/2016 від 29.02.2016 р. про здійснення аеропортової діяльності.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.09.2020 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Вимоги первісного позивача обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено Генеральну угоду про здійснення аеропортової діяльності № 1/2016 від 29.02.2016 р., згідно умов якої відповідач зобов`язався сплачувати позивачу плату за користування інфраструктурою аеропорту. Проте, відповідачем не було перераховано плату у визначений строк, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 146260,14 грн. основного боргу, 4044,13 грн. пені, 731,30 грн. інфляційних втрат, 911,13 грн. 3% річних, а також судовий збір.

05.10.2020 р. до господарського суду Київської області надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Аерохендлінг Запоріжжя № 125/10-20 від 01.10.2020 р. (вх. № 21343/20 від 05.10.2020 р.) на позовну заяву, за змістом якого відповідач проти позову заперечує з підстав неотримання рахунку і відсутності настання обов`язку відповідача з оплати.

Також відповідач до відзиву долучив клопотання № 126/10-20 від 01.10.2020 р. про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

06.10.2020 р. до господарського суду Київської області Товариством з обмеженою відповідальністю Транс-Аерохендлінг Запоріжжя подано зустрічну позовну заяву № 131/10-20 від 02.10.2020 р. (вх. № 21597/20 від 06.10.2020 р.) до Комунального підприємства Міжнародний аеропорт Запоріжжя про стягнення 1976400,00 грн. збитків, за змістом якої позивач за зустрічним позовом зазначає, що у зв`язку з закінченням 29.05.2020 р. терміну дії Сертифікатів відповідності, ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя 21.02.2020 р. листом подало для погодження КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя три заявки на види діяльності, що передбачені Генеральною угодою № 1/2016 на видачу сертифікатів, однак відповідач за зустрічним позовом заявки на проведення сертифікації не погодив, чим порушив виконання зобов`язань, передбачених договором (Угодою), у зв`язку із чим позивач за первісним позовом не мав законного права продовжувати та змушений був припинити надавати послуги з обслуговування повітряних суден авіакомпаній в міжнародному аеропорту «Запоріжжя», починаючи з 29.05.2020 р., що і стало причиною неотримання доходу (упущеної вигоди).

Ухвалами господарського суду Київської області від 06.10.2020 р. (суддя Чонгова С.І.) було здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 911/2323/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.11.2020 р., прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Аерохендлінг Запоріжжя до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 911/2323/20 та об`єднано зустрічний позов в одне провадження з первісним позовом.

У зв`язку із закінченням терміну повноважень судді господарського суду Київської області Чонгової С.І., на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2020 р., справу було передано для розгляду судді Бабкіній В.М.

28.10.2020 р. засобами електронного зв`язку до господарського суду Київської області від КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя надійшло клопотання № 1610/10-2020 від 27.10.2020 р. про проведення судового засідання, призначеного на 05.11.2020 р., в режимі відеоконференції, проведення якої позивач за первісним позовом просив доручити господарському суду Запорізької області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.11.2020 р. було прийнято справу № 911/2323/20 до провадження суддею Бабкіною В.М; клопотання КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя № 1610/10-2020 від 27.10.2020 р. про проведення судового засідання, призначеного на 05.11.2020 р., в режимі відеоконференції залишено без задоволення; підготовче засідання у справі призначено на 30.11.2020 р.

Підготовче засідання відкладалось.

18.11.2020 р. до господарського суду Київської області засобами електронного зв`язку від позивача за первісним позовом надійшло клопотання № 1728/11-2020 від 17.11.2020 р. (вх. № 25599/20 від 18.11.2020 р.), в якому останній просить суд забезпечити проведення судового засідання, призначеного на 30 листопада 2020 року об 11:00, у режимі відеоконференції, проведення якої доручити господарському суду Запорізької області. 23.11.2020 р. до господарського суду Київської області від позивача за первісним позовом засобами поштового зв`язку надійшло вказане клопотання № 1728/11-2020 від 17.11.2020 р. (вх. № 25885/20 від 23.11.2020 р.).

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.11.2020 р. клопотання позивача за первісним позовом № 1728/11-2020 від 17.11.2020 р. про проведення судового засідання у справі № 911/2323/20, призначеного на 30.11.2020 р., в режимі відеоконференції було залишено без задоволення.

02.11.2020 р. до господарського суду Київської області від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву б/н, б/д (вх. № 23979/20 від 02.11.2020 р.), в якому КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя проти зустрічного позову ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя заперечує та просить у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити в повному обсязі, з огляду на те, що предметом Генеральної угоди є діяльність шляхом надання послуг з наземного обслуговування повітряних суден, пасажирів, багажу, вантажу, пошти, екіпажів повітряних суден, авіаперевізників тощо на території аеропорту. Відповідно до предмету даного договору аеропорт надає можливість обслуговуючій компанії користуватися інфраструктурою аеропорту, а не надає послуги по отриманню Сертифікатів відповідності, оскільки в Генеральній угоді на КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя не покладено обов`язки чи функції відповідного органу, який надає Сертифікати відповідності. У свою чергу, на всі звернення ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя своєчасно та обґрунтовано надало відповіді. Відповідно до Правил сертифікації аеропортів, затверджених наказом Державної служби України з нагляду за забезпечення безпеки авіації № 407 від 13.06.2006 р., сертифікат відповідності - документ, який підтверджує, що послуги, система управління якістю, система екологічного менеджменту, персоналу відповідають установленим вимогам законодавства та нормативних документів. Отже, Сертифікат відповідності видається відповідним органом на підтвердження того, що заявник відповідає вимогам законодавства.

03.11.2020 р. до господарського суду Київської області від позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив на первісний позов б/н, б/д (вх. № 24133/20 від 03.11.2020 р.), в якій останній зазначає, що не отримання відповідачем рахунку-фактури на оплату не є підставою для неоплати наданих послуг та невиконання зобов`язань відповідачем за первісним позовом, оскільки первісний позивач належно виконав свої зобов`язання за Генеральною угодою.

30.11.2020 р. до господарського суду Київської області від позивача за первісним позовом надійшло клопотання б/н, б/д (вх. № 26432/20 від 30.11.2020 р.) про приєднання доказів, а саме запиту КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя № 1538/10-2020 від 16.10.2020 р. до Державіаслужби України та відповіді Державіаслужби України № 1.2.15-9323-20 від 19.11.2020 р. на вказаний запит.

У судовому засіданні 30.11.2020 р. представник позивача за первісним позовом підтримувала первісні позовні вимоги, зазначала про те, що зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими, та клопотала про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції в приміщенні господарського суду Запорізької області; представник відповідача за первісним позовом проти первісного позову заперечував, підтримував зустрічні позовні вимоги та клопотав про відкладення судового засідання для можливості надати суду додаткові докази.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.12.2020 р. клопотання представника КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя про проведення судового засідання у справі № 911/2323/20, відкладеного на 21.12.2020 р., в режимі відеоконференції було залишено без задоволення.

У судовому засіданні 21.12.2020 р. представник КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя клопотала про проведення судового засідання, відкладеного на 25 січня 2021 р., у режимі відеоконференції в приміщенні господарського суду Запорізької області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.12.2020 р. було задоволено клопотання представника КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя про участь у підготовчому засіданні, яке відкладено на 25.01.2021 р., в режимі відеоконференції.

21.12.2020 р. до господарського суду Київської області від позивача за зустрічним позовом надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов № 155/12-20 від 16.12.2020 р. (вх. № 31468/20 від 21.12.2020 р.), в якій ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя просить суд задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом, проти обґрунтувань відповідача за зустрічним позовом, наведених у відзиві, заперечує. Серед іншого, позивач за зустрічним позовом зазначає, що має значний досвід в здійсненні хендлігових послуг з наземного обслуговування рейсів авіаперевізників, що підтверджується Сертифікатами відповідності з надання послуг на території міжнародного аеропорту Запоріжжя. Окрім того, позивач за зустрічним позовом просить суд врахувати те, що Державною авіаційною службою України, як єдиним уповноваженим органом з питань сертифікації у сфері цивільної авіації, відповідно до наказу № 19 від 09.01.2020 р., в період з 14.01.2020 р. по 17.01.2020 р. було здійснено позапланову інспекційну перевірку позивача за видами діяльності забезпечення обслуговування пасажирів та багажу, обслуговування на пероні та місцях стоянок повітряних суден в міжнародному аеропорту Запоріжжя. За результатами перевірки було складено акти інспекційного контролю від 24.01.2020 р., відповідно до висновків яких встановлено, що невідповідностей, які перешкоджають провадженню діяльності і видачі сертифікатів, не виявлено.

21.12.2020 р. до господарського суду Київської області від відповідача за первісним позовом надійшли заперечення на відповідь на відзив на первісний позов № 154/12-20 від 16.12.2020 р. (вх. № 31464/20 від 21.12.2020 р.), за змістом яких ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя зазначає, що останнім не було отримано рахунку № 701 від 27.04.2020 р. та акту приймання-передачі наданих послуг, та вважає, що позивач не має належних доказів надіслання та отримання відповідачем зазначених документів.

16.01.2021 р. до господарського суду Київської області від відповідача за зустрічним позовом надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічний позов № 56/01-2021 від 13.01.2021 р. (вх. № 994/21 від 16.01.2021 р.), в яких останній зазначає, що ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя в обґрунтування своїх вимог надає листи Державної авіаційної служби України від 30.10.2018 р. № 10.2/528-18 Про результати вхідного контролю та попередньої оцінки заявок та доказової документації, від 13.11.2018 р. № 1.15-13965-18, проте вказані докази не можуть бути належними доказами у справі, оскільки вони датовані 2018 роком та не стосуються отримання сертифікатів відповідності ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя у 2020 році. Окрім того, КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя зазначає, що відповідач за первісним позовом не скористався можливістю одноразово продовжити термін дії сертифіката строком на 6 місяців.

У судовому засіданні 25.01.2021 р. представник позивача за первісним позовом, в режимі відеоконференції, підтримувала первісні позовні вимоги, заперечувала проти зустрічного позову та усно клопотала про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції; представник відповідача за первісним позовом проти первісного позову заперечував, підтримував зустрічні позовні вимоги.

Також у судовому засіданні 25.01.2021 р. представники учасників процесу заявили про надання суду всіх наявних у сторін доказів, що мають значення для вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.01.2021 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.02.2021 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.02.2021 р. клопотання представника КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя про проведення судового засідання у справі № 911/2323/20, призначеного на 25.02.2021 р., в режимі відеоконференції було залишено без задоволення.

22.02.2021 р. до господарського суду Київської області від представника ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя надійшло клопотання № 07/02-2021 від 18.02.2021 р. (вх. № 4144/21 від 22.02.2021 р.), за змістом якого останній просить суд долучити до матеріалів справи лист ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя № 05/01-2021 від 29.01.2021 р. Про надання інформації, за яким відповідач за первісним позовом звернувся до Державної авіаційної служби України щодо підтвердження необхідності погодження керівником аеропорту заявок на отримання сертифікатів відповідності суб`єктами комерційної діяльності, а також лист Державної авіаційної служби України № 1.2.15-951-21 від 12.02.2021 р., наданий у відповідь на запит товариства.

У судовому засіданні 25.02.2021 р. представник позивача за первісним позовом проти поданого відповідачем за первісним позовом клопотання про долучення документів до матеріалів справи заперечувала та зазначала, що КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя також має намір звернутись до Державної авіаційної служби України про надання роз`яснень щодо наявності/відсутності обов`язку керівника аеропорту погоджувати зазначені заявки, у зв`язку з чим клопотала про надання позивачу за первісним позовом часу для такого звернення; представник відповідача за первісним позовом підтримував подане останнім клопотання № 07/02-2021 від 18.02.2021 р. (вх. № 4144/21 від 22.02.2021 р.) про долучення документів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.02.2021 р. було відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 22 березня 2021 р.

16.03.2021 р. до господарського суду Київської області від КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя надійшло клопотання № 415/03-2021 від 12.03.2021 р. (вх. № 6090/21 від 16.03.2021 р.), відповідно до якого позивач за первісним позовом просить суд приєднати до матеріалів справи в якості письмового доказу лист КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя № 192/02-2021 від 05.02.2021 р. до Державної авіаційної служби України, а також лист Державної авіаційної служби України № 1.2.15-1341-21 від 02.03.2021 р.

У судовому засіданні 22.03.2021 р. представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечувала; представник відповідача за первісним позовом проти задоволення первісного позову заперечував у повному обсязі та просив суд задовольнити зустрічний позов.

У судовому засіданні 22.03.2021 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення за первісним та зустрічним позовами у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

29.02.2016 р. між Комунальним підприємством Міжнародний аеропорт Запоріжжя (аеропорт) та Товариством з обмеженою відповідальністю Транс-Аерохендлінг Запоріжжя (обслуговуюча компанія) було укладено Генеральну угоду № 1/2016 про здійснення аеропортової діяльності, відповідно до п. 1.1 якої в порядку і на умовах цієї угоди обслуговуюча компанія здійснює аеропортову діяльність шляхом надання послуг з наземного обслуговування повітряних суден, пасажирів, багажу, вантажу, пошти, екіпажів повітряних суден, тощо авіаперевізників на території аеропорту (надалі - послуги), а аеропорт створює необхідні для цього умови, надаючи обслуговуючій компанії за плату користування інфраструктурою та, для своєчасного і якісного надання послуг, координує взаємодію обслуговуючої компанії з представниками авіаперевізників, третіми особами, що надають послуги на території аеропорту.

У відповідності з п. 1.2 угоди для надання послуг на території аеропорту обслуговуюча компанія самостійно укладає відповідні договори з авіаперевізниками або договори субпідряду з третіми особами та, у відповідності до стандартів якості послуг, узгоджених з авіаперевізниками, забезпечує необхідну аеродромну техніку і механізми, спецтранспорт та спеціально навчений персонал за власний рахунок.

Розмір плати за користування інфраструктурою аеропорту, що надається обслуговуючій компанії для виконання обов`язків за угодою, встановлюється у відсотках від квартального чистого доходу, отриманого обслуговуючою компанією від надання послуг за самостійно укладеними договорами з авіаперевізниками та становить: перші 3 роки - 1 %; 4-5 роки - 2%; з 6 року - 3%, але не менше 5000,00 грн. (п. 4.1 угоди).

Згідно з п. 4.2 угоди обслуговуюча компанія щоквартально надає аеропорту до 20-го числа місяця, наступного за звітним кварталом довідку, за формою згідно додатку № 1, про розмір отриманого на території аеропорту чистого доходу. Така довідка складається та підписується керівником та головним бухгалтером обслуговуючої компанії.

У відповідності з п. 4.3 угоди протягом 10-ти робочих днів після отримання довідки про розмір отриманого чистого доходу, аеропорт виписує обслуговуючій компанії рахунок та акт прийняття-здачі виконаних робіт.

Умовами п. 4.4 угоди встановлено, що протягом 10-ти робочих днів від дати отримання рахунку обслуговуюча компанія сплачує його на розрахунковий рахунок аеропорту. Одночасно підписує акт прийняття-здачі виконаних робіт, або складає письмове обґрунтування відмови підписання акту прийняття-здачі виконаних робіт.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що обслуговуюча компанія зобов`язується: своєчасно та в повному обсязі сплачувати рахунки аеропорту за користування інфраструктурою (пп. 5.1.1); забезпечувати потреби у спеціальній техніці для комплексного обслуговування повітряних суден (пп. 5.1.2); забезпечувати відповідність послуг стандарту обслуговування обслуговуючої компанії та сумісній з аеропортом технології про надання обслуговуючою компанією послуг, узгодженій сторонами (пп. 5.1.3); відповідно до чинного законодавства України проходити процедуру сертифікації для надання послуг, і надавати аеропорту копію сертифікатів протягом 14 календарних днів від дати отримання сертифікату (пп. 5.1.4).

Відповідно до п. 5.2 угоди аеропорт зобов`язується: виставляти рахунки обслуговуючій компанії за користування інфраструктурою відповідно до цієї угоди, а також готувати акти приймання-передачі наданих послуг (пп. 5.2.1); протягом 10 робочих днів з дня надходження розглядати документи з технології виробничих процесів, процедур, операцій, листи, заявки на отримання Сертифікатів відповідності та інші документи, що пов`язані з виконанням угоди (пп. 5.2.3).

Угода набуває чинності з дати її підписання сторонами та діє протягом 5 років до 31.12.2020 р. (п. 7.1 угоди).

Згідно з п. 7.2 угоди в разі відсутності письмової окремої угоди про припинення за взаємною згодою сторін за 120 календарних днів до закінчення строку дії угоди, вона зберігає свою чинність на наступні 5 календарних років.

На виконання умов угоди, ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя надіслало на адресу КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя лист № 20-04/20 від 20.04.2020 р., відповідно до якого обслуговуюча компанія надала інформацію аеропорту про дохід, отриманий від надання послуг з наземного обслуговування на території КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя, згідно Генеральної угоди № 1/2016 від 29.02.2016 р., за 1-й квартал 2020 року, де дохід, отриманий за 1-й квартал 2020 року, становить 6094172,52 грн. (без урахування ПДВ).

КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя було виставлено ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя рахунок на оплату № 701 від 27.04.2020 р. на суму 146260,14 грн. (2% від 6094172,52 грн. + ПДВ).

На підтвердження отримання даного рахунку ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя позивачем за первісним позовом до матеріалів справи долучено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 674 від 05.05.2020 р., яке було вручено 08.05.2020 р. ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя. При цьому, опис вкладення щодо направлення даного рахунку відсутній.

16.06.2020 р. КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя було повторно надіслано ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя рахунок на оплату № 701 від 27.04.2020 р. на суму 146260,14 грн.

На підтвердження отримання даного рахунку до матеріалів справи долучено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 020 від 16.06.2020 р., яке було вручено 19.06.2020 р. ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя. При цьому, опис вкладення щодо направлення даного рахунку також відсутній.

ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя не було оплачено виставлений КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя рахунок, у зв`язку з чим останнім на адресу ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя було направлено претензію № 853/06-2020 від 18.06.2020 р. щодо погашення заборгованості в розмірі 225580,54 грн., з яких 146260,14 грн. за Генеральною угодою про здійснення аеропортової діяльності № 1/2016 від 29.02.2016 р.

Відповідь на претензію отримано не було, грошові кошти на користь КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя не перераховано.

Таким чином, оскільки відповідач за первісним позовом не перерахував на користь позивача за первісним позовом відповідно до умов Генеральної угоди про здійснення аеропортової діяльності № 1/2016 від 29.02.2016 р. грошові кошти в сумі 146260,14 грн., останній і звернувся до суду з даним позовом.

ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя, заперечуючи проти первісного позову, обґрунтовувало свою позицію тим, що обслуговуюча компанія, надавши аеропорту передбачену умовами угоди довідку про отриманий на території аеропорту дохід, оплачує рахунок протягом 10 робочих днів від дати отримання рахунку. За твердженням ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя, належних доказів надіслання КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя відповідного рахунку на адресу ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя матеріали справи не містять. Таким чином, термін виконання відповідачем за первісним позовом зобов`язання не настав.

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення первісних позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договором про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України. Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме - майново-господарських зобов`язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у процесі розгляду справи, Генеральною угодою № 1/2016 про здійснення аеропортової діяльності від 29.02.2016 р., укладеною між КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя та ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя, було передбачено обов`язок обслуговуючої компанії своєчасно та в повному обсязі сплачувати рахунки аеропорту за користування інфраструктурою.

ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя листом № 20-04/20 від 20.04.2020 р. повідомило КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя про дохід в розмірі 6094172,52 грн. (без урахування ПДВ), отриманий від надання послуг з наземного обслуговування на території КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя за Генеральною угодою № 1/2016 від 29.02.2016 р. за 1-й квартал 2020 року.

За твердженням КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя, останнім було надіслано ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя рахунок на оплату № 701 від 27.04.2020 р. на суму 146260,14 грн.

При цьому, суд критично оцінює надані аеропортом докази на підтвердження отримання рахунку у вигляді рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 674 від 05.05.2020 р. та № 020 від 16.06.2020 р. з відміткою про вручення ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя, оскільки опису вкладення, який би відобразив, що саме направлялось КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя на адресу ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя, матеріали справи не містять, в той час як первісний відповідач факт направлення цими поштовими відправленнями рахунку на оплату № 701 від 27.04.2020 р. заперечує.

Отже, викладене унеможливлює ідентифікувати, що саме направлялось КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя на адресу ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя.

Водночас, дослідивши умови укладеної сторонами Генеральної угоди, суд дійшов висновку, що відсутність доказів виставлення рахунку не звільняє ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя від обов`язку здійснення оплати за користування інфраструктурою аеропорту в розмірі, визначеному на підставі даних, отриманих КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя від ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя, оскільки факт користування інфраструктурою аеропорту та отримання доходу від здійснення передбаченої Генеральною угодою діяльності у І кварталі 2020 року засвідчений самою обслуговуючою компанією в довідці № 20-04/20 від 20.04.2020 р., наданій ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя позивачу за первісним позовом, а виставлена до сплати первісному відповідачу (та заявлена до стягнення за первісним позовом) сума становить 2% від розміру отриманого товариством доходу, що безпосередньо передбачено пунктом 4.1 Генеральної угоди.

У зв`язку з наведеним, вимога позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідача за первісним позовом 146260,14 грн. боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню судом.

Крім того, позивач за первісним позовом просив суд стягнути з відповідача за первісним позовом пеню за період прострочення виконання обов`язку з оплати послуг з 18.05.2020 р. до 01.08.2020 р. на суму 146260,14 грн. в сумі 4044,13 грн., а також 3% річних в сумі 911,13 грн. та 731,30 грн. інфляційних втрат, нарахованих на зазначену вище суму та вказаний період.

Відповідно до приписів ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності з ч. 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України щодо моменту виставлення рахунку первісним позивачем первісному відповідачу, і, відповідно, доказів щодо моменту виникнення прострочення з оплати у останнього.

З огляду на викладене, вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідача за первісним позовом пені, 3% річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню судом, оскільки КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя не доведено, що заборгованість виникла з дати, визначеної аеропортом, оскільки, як зазначалося вище, належних і достатніх доказів щодо дати направлення обслуговуючій компанії рахунку на оплату № 701 від 27.04.2020 р. на суму 146260,14 грн. до матеріалів справи не надано, а відтак і період прострочення оплати, визначений позивачем за первісним позовом, не є доведеним та обґрунтованим.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення первісних позовних вимог Комунального підприємства Міжнародний аеропорт Запоріжжя.

При цьому, суд вважає за необхідне відзначити, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно ст. 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З урахуванням наведеного, решта доданих до матеріалів справи документів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду стосовно наявності підстав для часткового задоволення первісного позову не спростовують.

Судові витрати за первісним позовом відповідно до п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача за первісним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо зустрічних позовних вимог ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя до КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя про стягнення 1976400,00 грн. збитків у розмірі не отриманого доходу (упущеної вигоди), суд вважає за необхідне відзначити наступне.

Як зазначалося вище, 29.02.2016 р. між Комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» (аеропорт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг Запоріжжя» (обслуговуюча компанія) у відповідності з Повітряним кодексом України, Правилами сертифікації аеропортів, затверджених наказом Державної служби по нагляду за забезпеченням безпеки авіації від 13.06.2006 р. № 407, була укладена Генеральна угода № 1/2016 про здійснення аеропортової діяльності, яка визначає, що обслуговуюча компанія здійснює аеропортову діяльність шляхом надання послуг з наземного обслуговування повітряних суден, пасажирів, багажу, вантажу, пошти, екіпажів повітряних суден, тощо авіаперевізників на території аеропорту, а аеропорт створює необхідні для цього умови, надаючи обслуговуючій компанії за плату користування інфраструктурою та, для своєчасного і якісного надання послуг, координує взаємодію обслуговуючої компанії з представниками авіаперевізників, третіми особами, що надають послуги на території аеропорту.

Із зустрічного позову слідує, що ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя з червня 2016 року було суб`єктом авіаційної діяльності, який здійснював надання послуг з наземного обслуговування повітряних суден на території Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Запоріжжя», мав договірні відносини та здійснював обслуговування за укладеними договорами рейсів авіакомпаній, як вітчизняних, зокрема, «Міжнародні Авіалінії України», «Скай Ап», «Азур Ейр», «Мотор Січ», «Роза Вітрів», так і іноземних - «LOT Польські авіалінії», авіакомпанії Туреччини «Turkish Airlines», «Pegasus». Також були завершені переговорні процедури щодо укладання договору із лоукостом «WizzAir».

ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя двічі проходило сертифікацію у встановленому законом порядку з надання послуг з наземного обслуговування повітряних суден в Міжнародному аеропорту «Запоріжжя». Так, Державною авіаційною службою України 29.05.2017 р. було видано три сертифікати відповідності з надання послуг на території КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя, з терміном дії до 29.05.2020 р.: Сертифікат відповідності № OZH-СКO-312-02 на здійснення наземного адміністрування в аеропорту; Сертифікат відповідності OZH-СКO-312-02 із забезпечення обслуговування пасажирів та багажу; Сертифікат відповідності OZH-СКO-312-02 із обслуговування на пероні та місцях стоянок ПС.

У зв`язку із закінченням 29.05.2020 р. терміну дії Сертифікатів відповідності, ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя 21.02.2020 р. листом № 39-02/20 подало для погодження КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя три заявки на видачу сертифікатів, що передбачені Генеральною угодою № 1/2016.

Згідно з пп. 5.2.3 п. 5.2 Генеральної угоди аеропорт зобов`язаний протягом 10-ти робочих днів з дня надходження розглядати документи з технології виробничих процесів, процедур, операцій, листи, заявки на отримання Сертифікатів відповідності та інші документи, що пов`язані з виконанням угоди.

Отже, 21.02.2020 р. ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя вперше було направлено КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя вказаний лист № 39-02/20 про погодження заявок на видачу сертифікатів.

11.03.2020 р. ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя було направлено КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя лист № 20/03-20 про заявки на сертифікацію, відповідно до якого позивач за зустрічним позовом просив відповідача за зустрічним позовом невідкладно погодити заявки на отримання Сертифікатів відповідності.

18.03.2020 р., зважаючи на відсутність погодження заявок, ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя звернулося до КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя з відповідним повідомленням № 48/03-2020 про сплановане нанесення збитків бюджету м. Запоріжжя, згідно з яким позивач за зустрічним позовом зазначав про затримку в проходженні сертифікаційних процедур з огляду на непогодження заявок на отримання Сертифікатів відповідності з боку відповідача за зустрічним позовом.

31.03.2020 р. ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя звернулося до КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя з листом № 65/03-2020 від 31.03.2020 р., з проханням погодити заявки на отримання Сертифікатів відповідності.

КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя надіслало на адресу ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя лист № 501/04-2020 від 03.04.2020 р. про заявки та сертифікацію, відповідно до якого аеропорт зазначав, що розглядає листи ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя та пропонує продовжити термін дійсних сертифікатів за погодженням з Державіаслужбою України до кінця 2020 року, з обов`язковим усуненням недоліків в роботі ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя, зазначених у вказаному листі.

15.05.2020 р. ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя звернулося до КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя з листом № 83/05-20, в якому товариство просило аеропорт погодити заявки в термін не пізніше 21.05.2020 р. та зазначало, що має на меті продовжувати надавати послуги з наземного обслуговування в аеропорту Запоріжжя та готове до конструктивного діалогу з аеропортом і має намір в подальшому діяти узгоджено з метою надання якісних послуг з наземного обслуговування на території аеропорту.

01.06.2020 р. ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя звернулося до КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя з листом № 89/05-20 про надання інформації, згідно з яким позивач за зустрічним позовом просив відповідача за зустрічним позовом в термін до 04.06.2020 р. повідомити про остаточне рішення щодо погодження/непогодження заявок ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя.

КП Міжнародний аеропорт Запоріжжя заявки на проведення сертифікації погоджені не були, чим, на думку позивача за зустрічним позовом, порушено виконання зобов`язань, передбачених Генеральною угодою, у зв`язку з чим ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя не мало законного права продовжувати та змушене було припинити надавати послуги з обслуговування повітряних суден авіакомпаній в міжнародному аеропорті «Запоріжжя», починаючи з 29.05.2020 р.

Пунктом 11.1 Генеральної угоди про здійснення аеропортової діяльності № 1/2016 від 29.02.2016 р. передбачено, що сторони на підставі й у порядку, передбаченому законодавством України, несуть відповідальність за порушення, невиконання або неналежне виконання, а також за наслідки, пов`язані з порушеннями, невиконанням або неналежним виконанням прийнятих ними зобов`язань, зазначених в Угоді, включаючи нанесені збитки та упущену вигоду.

Зустрічний позивач зазначав, що ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя мало договірні відносини та здійснювало обслуговування за укладеними договорами рейсів авіакомпаній, як вітчизняних, зокрема, «Міжнародні Авіалінії України», «Скай Ап», «Азур Ейр», «Мотор Січ», «Роза Вітрів», так і іноземних - «LOT Польські авіалінії», авіакомпанії Туреччини «Turkish Airlines», «Pegasus».

Користуючись інформацією з відкритих джерел, а саме - розміщеною на сайті Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» за адресою https://ozh.aero, ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя здійснило підрахунок виконаних рейсів авіакомпаніями за період 01.06.2020 р. до 30.09.2020 р., з якими ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя мало договірні відносини.

З урахуванням зазначеного, позивач за зустрічним позовом для підрахунку неотриманого доходу (упущеної вигоди) використав обумовлену договорами мінімальну ціну пакетних послуг. Таким чином, обґрунтований, на думку позивача за зустрічним позовом, мінімальний розмір упущеної вигоди становить 1976400,00 грн., у тому числі - ТОВ «Авіакомпанія «Скай Ап» з 01.07.2020 р. по 30.09.2020 р. (період виконання рейсів), 50 виконаних рейсів, мінімальна ціна пакетних послуг 13000,00 грн. - 650000,00 грн., ТОВ «Мотор Січ» з 15.06.2020 р. по 30.09.2020 р. (період виконання рейсів), 60 виконаних рейсів, мінімальна ціна пакетних послуг 1000,00 грн. - 60000,00 грн., ТОВ «Авіакомпанія Азур Ейр Україна» з 21.07.2020 р. по 30.09.2020 р. (період виконання рейсів), 28 виконаних рейсів, мінімальна ціна пакетних послуг 14200,00 грн. 397600,00 грн., Turkish Airlines з 03.08.2020 р. по 30.09.2020 р. (період виконання рейсів), 11 виконаних рейсів, мінімальна ціна пакетних послуг 10000,00 грн. 110000,00 грн., Pegasus Airlines з 02.07.2020 р. по 30.09.2020 р. (період виконання рейсів), 16 виконаних рейсів, мінімальна ціна пакетних послуг 12600,00 грн. 201600,00 грн., TOB «Авіакомпанія «Роза Вітрів» з 01.08.2020 р. по 30.09.2020 р. (період виконання рейсів), 35 виконаних рейсів, мінімальна ціна пакетних послуг 11000,00 грн. 385000,00 грн., ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» з 04.08.2020 р. по 30.09.2020 р. (період виконання рейсів), 21 виконаних рейсів, мінімальна ціна пакетних послуг 8200,00 грн. 172200,00 грн.

Таким чином, звертаючись із зустрічним позовом до суду, позивач за зустрічним позовом зазначав, що неправомірні дії відповідача за зустрічним позовом щодо непогодження заявок на отримання сертифікатів відповідності стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя можливості проходження необхідних сертифікаційних процедур, та, як наслідок, відповідно до вимог Повітряного кодексу України, призвела до припинення здійснення господарської діяльності по обслуговуванню повітряних суден в Міжнародному аеропорту «Запоріжжя» з 29.05.2020 р., з огляду на закінчення терміну дії сертифікатів відповідності та, як наслідок, до неодержання позивачем реальних доходів.

З урахуванням зазначеного, позивач за зустрічним позовом просив суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом 1976400,00 грн. збитків у вигляді неотриманого доходу (упущеної вигоди).

Частиною 1 статті 13 Повітряного кодексу України передбачено, що сертифікат на відповідність вимогам авіаційних правил України повинні отримати підприємства та організації, які в галузі цивільної авіації здійснюють, зокрема, наземне обслуговування.

Згідно з частиною 2 статті 13 Повітряного кодексу України сертифікат видається після здійснення процедури сертифікації, у ході якої перевіряється довгострокова здатність суб`єкта або об`єкта авіаційної діяльності до безпечного виконання дозволеного виду діяльності або функцій у галузі цивільної авіації.

Статтею 77 цього Кодексу передбачено, що класифікація послуг з наземного обслуговування за їх видами, умови надання доступу до об`єктів та інфраструктури аеропорту, порядок взаємодії суб`єктів наземного обслуговування та обмеження щодо провадження такої діяльності визначаються авіаційними правилами України. Суб`єкти авіаційної діяльності, які надають послуги з наземного обслуговування, що підлягають обов`язковій сертифікації, провадять свою діяльність на території аеропорту та аеродрому на підставі відповідного сертифіката, виданого уповноваженим органом з питань цивільної авіації, а також договору, укладеного з експлуатантом аеропорту (аеродрому).

Порядок і процедури сертифікації аеропортів та інших суб`єктів аеропортової діяльності встановлений Правилами сертифікації аеропортів, які затверджені наказом Державної служби з нагляду за забезпечення безпеки авіації від 13.06.2006 р. № 407 «Про затвердження Правил сертифікації аеропортів», які поширюються і є обов`язковими для юридичних осіб або структурних підрозділів юридичних осіб незалежно від їх форм власності та відомчої належності, які здійснюють аеропортову діяльність в аеропортах України.

Порядок отримання сертифікатів відповідності також визначено зазначеними Правилами сертифікації аеропортів.

Підпунктом 3.1.2 п. 3.1 Правил передбачено, що заявка на одержання сертифіката надається у таких випадках: при первинній сертифікації; при закінченні терміну дії попереднього Сертифіката; при відновленні після скасування або призупинення дії Сертифіката; при необхідності оформлення змін або доповнень до Сертифіката, який був виданий раніше.

Відповідно до підпункту 3.1.3 пункту 3.1 глави 3 Правил сертифікації аеропортів (в редакції, чинній на час виникнення та існування спірних правовідносин), заявка повинна бути підписана керівником заявника та узгоджена керівником аеропорту або його заступником. Підписи керівних осіб скріплюються печатками.

Як зазначалось вище, у зв`язку із закінченням терміну дії Сертифікатів відповідності, позивач за зустрічним позовом звернувся до КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» щодо узгодження заявок на проведення сертифікації.

Проте, КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» отримані заявки погоджені не були, у зв`язку з чим відсутність такого погодження, на переконання ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя, перешкодила проведенню процедури сертифікації позивача за зустрічним позовом і, відповідно, інтерес останнього не був реалізований, що призвело до понесення останнім збитків у вигляді неотриманого доходу (упущеної вигоди).

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Відшкодування збитків (у тому числі - упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Відсутність хоча б одного елементу складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

Спір за зустрічним позовом у даній справі виник у зв`язку із завданням зустрічному позивачу, за його твердженням, збитків внаслідок перешкоджання (ненадання згоди) з боку відповідача за зустрічним позовом в проведенні процедури сертифікації позивача за зустрічним позовом, що спричинило обставини припинення здійснення підприємницької діяльності та негативні наслідки у вигляді неотримання ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя доходу.

За змістом положень Господарського процесуального кодексу України: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 74); кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 3, 4 ст. 13); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14); доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 Кодексу).

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 р. у справі № 910/6657/16, від 07.02.2018 р. у справі № 917/1651/16.

Матеріали справи свідчать, що наявність упущеної вигоди (неотриманого доходу) та її розмір позивач за зустрічним позовом обґрунтовує посиланням на відомості з відкритих джерел, а саме - розміщені на сайті Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Запоріжжя», на підставі яких ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя здійснило підрахунок виконаних рейсів авіакомпаніями за період 01.06.2020 р. до 30.09.2020 р., з якими ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя мало договірні відносини та яким надавало б послуги з наземного обслуговування при наявності Сертифікатів відповідності. При цьому, позивач за зустрічним позовом для підрахунку неотриманого доходу (упущеної вигоди) використав обумовлену долученими до матеріалів справи договорами мінімальну ціну пакетних послуг та визначив мінімальний розмір упущеної вигоди в розмірі 1976400,00 грн.

Поряд з цим, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Упущена вигода - це доход або прибуток, який міг би одержати суб`єкт зовнішньоекономічної діяльності в разі здійснення зовнішньоекономічної операції і який він не одержав внаслідок дії обставин, що не залежать від нього, якщо розмір його передбачуваного доходу або прибутку можна обґрунтувати.

Таким чином, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі, якби право позивача не було порушене. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально отримані у разі належного виконання зобов`язання; теоретичне обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 р. у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

З урахуванням викладеного, оскільки упущена вигода, яка входить до складу збитків, що є предметом спору за зустрічним позовом у даній справі, є неотриманим доходом, то суд має встановити, чи доведено позивачем те, що він міг і повинен був отримати відповідні доходи у визначеному ним розмірі та у визначеному ним періоді.

Як зазначалось вище, відповідно до пп. 5.2.3 п. 5.2 Генеральної угоди аеропорт зобов`язується протягом 10 робочих днів з дня надходження розглядати документи з технології виробничих процесів, процедур, операцій, листи, заявки на отримання Сертифікатів відповідності та інші документи, що пов`язані з виконанням угоди.

Відповідно до згадуваного вище пп. 3.1.3 п. 3.1 глави 3 Правил сертифікації аеропортів, заявка повинна бути підписана керівником заявника та узгоджена керівником аеропорту або його заступником.

В матеріалах справи міститься лист Державної авіаційної служби України № 1.2.15-951-21 від 12.02.2021 р., в якому зазначено, що Правилами сертифікації аеропортів, затвердженими наказом Державної служби з нагляду за забезпечення у безпеки авіації від 13.06.2006 р. № 407, передбачено, що заявка на сертифікацію повинна бути узгоджена керівником аеропорту або його заступником.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься також лист Державної авіаційної служби України № 1.2.15-1341-21 від 02.03.2021 р., в якому зазначено, що пп. 3.1.1 п. 3.1 Правил сертифікації аеропортів, затверджених наказом Державної служби з нагляду за забезпечення у безпеки авіації від 13.06.2006 р. № 407, передбачено, що заявка на отримання сертифікату відповідності повинна бути підписана керівником підприємства та погоджена керівником аеропорту або його заступником. Проте, вимоги Правил не зобов`язують керівника аеропорту погоджувати заявки на отримання сертифікатів відповідності суб`єктам комерційного обслуговування.

Суд констатує, що Правилами сертифікації аеропортів не встановлено для аеропорту обов`язку погоджувати заявки на отримання сертифікатів відповідності.

Водночас, оцінивши в сукупності додані до матеріалів справи докази, суд дійшов висновку, що КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» за умовами пп. 5.2.3 п. 5.2 Генеральної угоди аеропорт зобов`язується розглядати, зокрема, заявки на отримання Сертифікатів відповідності, а не погоджувати їх.

Отже, твердження ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя, що внаслідок порушення КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» обов`язку з погодження заявок на проведення сертифікації товариство було позбавлене можливості отримати сертифікати, що, в подальшому, призвело до не отримання прибутку (упущеної вигоди) в розмірі 1976400,00 грн., матеріалами справи не підтверджено та є обгрунтованим.

Поряд з цим, матеріали справи не містять і доказів того, що через непогодження КП «Міжнародний аеропорт Запоріжжя» заявок на отримання Сертифікатів відповідності Державною авіаційною службою України було відмовлено в їх видачі ТОВ Транс-Аерохендлінг Запоріжжя.

Як зазначалося вище, за загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

Таким чином, з огляду на відсутність встановленого для аеропорту обов`язку погоджувати заявки на отримання Сертифікатів відповідності, позивачем за зустрічним позовом, всупереч наведеним вище нормам законодавства, не обґрунтовано та не доведено належними доказами наявності у діях відповідача за зустрічним позовом повного складу цивільного правопорушення, як необхідної умови для стягнення збитків, зокрема, протиправної поведінки відповідача за зустрічним позовом.

Водночас, слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 42, 44 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення чи утримання від таких дій.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 р. у справі № 910/15484/17.

Відтак, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено факту протиправної поведінки відповідача за зустрічним позовом та понесенням позивачем за зустрічним позовом збитків у вигляді неодержаного прибутку у визначеному ним розмірі саме у зв`язку з такою поведінкою, то з поданих до справи доказів судом не встановлено наявності повного складу правопорушення, необхідного для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як стягнення збитків, у зв`язку з чим вимоги позивача за зустрічним позовом щодо стягнення збитків у розмірі 1976400,00 грн. є необґрунтованими, недоведеними, і такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, дослідивши зустрічну позовну заяву і додані до неї докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач за зустрічним позовом посилався як на підставу своїх вимог та зустрічний відповідач як на підставу своїх заперечень, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог TOB Транс-Аерохендлінг Запоріжжя.

При цьому суд відзначає, що решта доводів учасників процесу (у тому числі щодо наявності/відсутності недоліків у роботі обслуговуючої компанії) була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову не спростовує.

Витрати зі сплати судового збору за зустрічним позовом відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Первісний позов Комунального підприємства Міжнародний аеропорт Запоріжжя (69013, м. Запоріжжя, вул. Блакитна, 4, код 01130561) до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Аерохендлінг Запоріжжя (08301, Київська область, м. Бориспіль, аеропорт Бориспіль, код 40300292) задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Аерохендлінг Запоріжжя (08301, Київська область, м. Бориспіль, аеропорт Бориспіль, код 40300292) на користь Комунального підприємства Міжнародний аеропорт Запоріжжя (69013, м. Запоріжжя, вул. Блакитна, 4, код 01130561) 146260 (сто сорок шість тисяч двісті шістдесят) грн. 14 коп. основного боргу та 2193 (дві тисячі сто дев`яносто три) грн. 90 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти первісних позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Аерохендлінг Запоріжжя (08301, Київська область, м. Бориспіль, аеропорт Бориспіль, код 40300292) до Комунального підприємства Міжнародний аеропорт Запоріжжя (69013, м. Запоріжжя, вул. Блакитна, 4, код 01130561) про стягнення 1976400,00 грн. збитків відмовити повністю.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписане 07.04.2021 р.

Суддя В.М. Бабкіна