ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 квітня 2021 року Справа № 903/88/21

за позовом: фізичної особи-підприємця Сторожа Володимира Зеновійовича

до фізичної особи-підприємця Антонюк Валентини Михайлівни

про стягнення 16554,87 грн.

Суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Коритан Л. Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Костишин Василь Михайлович, адвокат (ордер серія ВО № 1012884 від 10.02.2021),

від відповідача: н/з,

Встановив: фізична особа-підприємець Сторож Володимир Зеновійович звернувся до фізичної особи-підприємця Антонюк Валентини Михайлівни з позовом про стягнення 16554,87 грн., з них: 14583,80 грн. основного боргу, 1214,46 грн. пені, 300,16 грн. 3% річних та 456,45 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на неналежне виконання відповідачем, взятих на себе зобов`язань, згідно договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 18.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 10.03.2021.

10.03.2021 з метою надання можливості учасникам справи скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи строки розгляду справи та завдання господарського судочинства, суд на місці ухвали відкласти підготовче засідання.

Ухвалою суду від 10.03.2021 було повідомлено сторони про те, що підготовче засідання відбудеться 30.03.2021, судом було здійснено офіційне оприлюднення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про повідомлення відповідача - фізичну особу-підприємця Антонюк Валентину Михайлівну про дату та час судового засідання.

30.03.2021 суд ухвалив на місці закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 14.04.2021, судом було здійснено офіційне оприлюднення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про повідомлення відповідача - фізичну особу-підприємця Антонюк Валентину Михайлівну про дату та час судового засідання.

В судове засідання 14.04.2021 відповідач не прибула, ухвала суду від 30.03.2021 була надіслана відповідачу на електронну пошту та на адресу, які зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Представник позивача в судовому засіданні 14.04.2021 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених у позові, просив суд позов задовольнити.

Суд звертає увагу, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Дана правова позиція викладена у постанові КГС Верховного суду від 18.03.2021 по справі № 911/3142/19, а також близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору, -

встановив:

13.05.2020 між фізичною особою-підприємцем Сторожем В. З. (перевізник) та фізичною особою-підприємцем Антонюк В. М. (експедитор) було укладено договір № 1305/2020 на перевезення вантажів автомобільним транспортом (а.с. 6-9) (далі-Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору у порядку й на умовах цього Договору перевізник зобов`язується доставляти ввірений йому експедитором вантаж до пункту призначення в установлені строки та видавати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу). а експедитор зобов`язується сплачувати за перевезення вантажу встановлену плату.

На кожні окремі перевезення оформляється заявка, в якій вказуються кількість і рід вантажу, графік подачі транспорту, ціни, а також Інші необхідні умови, передбачені КДПВ та Статутом автомобільного транспорту України (пункт 2.3 Договору).

Відповідно до розділу 5 Договору ціни (суми фрахту) за цим Договором встановлюються заздалегідь та узгоджуються сторонами перед кожним перевезенням шляхом заявки. Платежі та взаємні розрахунки за виконані послуги з перевезення вантажів проводяться шляхом прямого банківського переказу за погоджену кількість рейсів за рахунками перевізника. Підставою для оплати транспортних послуг експедитором є підтвердження факту виконання транспортних послуг шляхом надання експедитору товарно-транспортної накладної/CMR з відміткою вантажовідправника і вантажоодержувача вантажу і акта прийому-передачі наданих послуг. Термін оплати за виконані послуги - протягом 10 (десяти) днів після вивантаження, якщо інше не обумовлено в заявці.

Відповідно до заявки на перевезення № 1 від 13.05.2020 експедитор-Антонюк В. М., перевізник-Сторож В.З., сума фрахту: 500 євро, умови розрахунку: безготівковий розрахунок по копіях документів протягом 10 днів (а.с. 10).

На виконання взятих на себе зобов`язань згідно Договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом позивач належним чином здійснив перевезення вантажу, що підтверджується копією CMR № 162355 (а.с. 11). Вантаж було отримано 25.05.2020 вантажоодержувачем, про що свідчить відмітка у CMR.

Всупереч взятих на себе зобов`язань з оплати наданих послуг з перевезення вантажу, відповідач не здійснила оплату послуг в строк, зазначений Договорі - 10 днів з дня після вивантаження, іншого строку у заявці сторони не обумовили.

17.12.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію із вимогою сплатити борг, однак претензія залишилась без відповіді.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст. 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України), майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Судом встановлено, що в даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними Договір предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Згідно ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами Договору, надання позивачем послуг відповідачу з перевезення вантажу, не проведення відповідачем при цьому всіх належних розрахунків, суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення основної заборгованості в сумі 14583,80 грн. підлягає до задоволення.

Оскільки сторонами узгоджено вартість наданих послуг в розмірі 500 Євро, суд перевірив курс Євро станом на дату розвантаження-25.05.2020, що за даними НБУ становив 29,1676 грн., отже позивачем вірно здійснено розрахунок суми основного боргу в розмірі 14583,80 грн. (500 ЄвроЧ29,1676 грн.=14583,80 грн.).

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 591,81 грн., суд зазначає таке.

При порушенні експедитором порядку і термінів оплати за цим Договором він зобов`язаний виплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (п. 5.5 Договору).

Згідно п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Суд перевірив розрахунок пені за заявлений період прострочення оплати з 05.06.2020 по 10.02.2021 на суму заборгованості 14583,80 грн. та прийшов висновку, що пеня підставна в сумі 890,92 грн.

В позові про стягнення 323,54 грн. пені слід відмовити, оскільки позивачем здійснено розрахунок пені за 8 місяців, що суперечить положенням ч. 6 ст. 232 ГК України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо стягнення з відповідача 300,16 грн. 3% річних за період з 05.06.2020 по 10.02.2021 та 456,45 грн. інфляційних втрат за період з червня по грудень 2020 року, суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевіривши розрахунок нарахованих інфляційних втрат та 3% річних, вважає, що останні підставні до стягнення в повному обсязі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 16231,33 грн., з них: 14583,80 грн. основного боргу, 890,92 грн. пені, 300,16 грн. 3% річних, 456,45 грн. інфляційних втрат. У задоволенні позову в частині стягнення 323,54 грн. пені слід відмовити через безпідставність.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст. 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2225,64 грн. судового збору, пропорційно до задоволених вимог, а в іншій частині залишається за позивачем.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. представником позивача подано до суду Договір № 01/02/21 від 01.02.2021 про надання правничої допомоги (а.с. 22), копію платіжного доручення на суму 5025,13 грн., ордер серія ВО № 1012884 від 10.02.2021 (а.с. 27).

Беручи до уваги викладене, із відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4902,28 грн. на підставі ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно до задоволених вимог, а в іншій частині залишаються за позивачем.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 130, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із фізичної особи-підприємця Антонюк Валентини Михайлівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Сторожа Володимира Зеновійовича ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) 16231,33 грн. (шістнадцять тисяч двісті тридцять одну грн. 33 коп.), з них: 14583,80 грн. основного боргу, 890,92 грн. пені, 300,16 грн. 3% річних, 456,45 грн. інфляційних втрат та 2225,64 грн. (дві тисячі двісті двадцять п`ять грн. 64 коп.) судового збору, 4902,28 грн. (чотири тисячі дев`ятсот дві грн. 28 коп.) витрат позивача на правову допомогу.

3. У задоволенні позову в частині стягнення 323,54 грн. пені -відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 15.04.2021

Суддя А. С. Вороняк