ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021м. ДніпроСправа № 904/5858/20 (904/291/21)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., за участю секретаря судового засідання Карпенко К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОМЛИН", м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Горького", м. Київ

про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги, штрафу, пені в загальному розмірі 587 010,47 грн

Представники:

від позивача: Кропов А.В. ордер серія АЕ №1057495 від 24.02.2021, договір б/н від 24.02.2021

від відповідача: Сірооченко А.В. довіреність №б/н від 03.12.2020

СУТЬ СПОРУ:

:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОМЛИН" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Горького" про стягнення заборгованості за договором про надання повторної фінансової допомоги в розмірі 578 000,00 грн, 5 780,00 грн - штрафу, 3 230,47 грн - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані не виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання повторної фінансової допомоги №18/09-ФП від 18.09.2017.

Ухвалою суду від 21.01.2021 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОМЛИН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Горького" про стягнення заборгованості за договором про надання повторної фінансової допомоги в розмірі 578 000,00 грн, 5 780,00 грн - штрафу, 3 230,47 грн - пені до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.02.2021 о 12:00 год.

В підготовче засідання, призначене на 25.02.2021 представник відповідача не з`явився 23.02.2021 через канцелярію суду подав заяву б/н від 22.02.2021, в якій просив суд винести рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, поклавши судові витрати на позивача.

В підготовче засідання з`явився представник позивача, заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання для надання додаткового часу для надання відповіді на відзив відповідача б/н від 11.02.2021.

Ухвалою суду від 25.02.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 календарних днів. Відкладено підготовче засідання на 17.03.2021 о 09:45 год.

В підготовчому засіданні 17.03.2021 оголошено перерву до 25.03.2021 о 09:30 год.

25.03.2021 від позивача надійшли письмові пояснення б/н від 24.03.2021.

Суд долучив письмові пояснення б/н від 24.03.2021 до матеріалів справи.

В підготовче засідання, призначене на 25.03.2021 з`явились представники позивача та відповідача, які повідомили про відсутність додаткових заяв, клопотань, пояснень тощо та про можливість переходу до розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 25.03.2021 закрито підготовче провадження, справу призначене до розгляду по суті в засіданні на 31.03.2021 о 11:00 год.

В судове засідання, призначене на 31.03.2021 з`явився представник позивача, який підтримала позовні вимоги, надала усні пояснення щодо позову.

В судове засідання 31.03.2021 з`явився представник відповідача, який заперечив проти задоволення позову.

В судовому засіданні 31.03.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ "Дніпромлин" (Позикодавець, Позивач) та ТОВ "АГРОФІРМА IM.ГОРЬКОГО» (Позичальник, Відповідач) було укладено Договір № 18/09-ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 18.09.2017 (Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Позикодавець надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується повернути таку фінансову допомогу у порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

З огляду на п. 2.1. Договору Поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України в сумі 1 000 000 (один мільйон гривень 00 коп.) без податку на додану вартість.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що поворотна фінансова допомога надається Позичальнику на безоплатній основі (плата за користування грошовими коштами не стягується, проценти за користування грошовими коштами не нараховуються).

Згідно з п.2.3. Договору, Позикодавець перераховує суму Поворотної фінансової допомоги в безготівковому порядку на поточний рахунок Позичальника, що зазначений у розділі 7 даного Договору частинами. Позикодавець має право надавати фінансову допомогу як у повному обсязі так і частково, у межах суми визначеної п.2.1. Договору.»

Приймаючи до уваги зміст п. 2.4. Договору отримані кошти згідно цього Договору, повертаються Позичальником у повному обсязі Позикодавцю у строк до 31 грудня 2018 року.

Додатковою угодою від 28.12.2018 до договору про надання поворотної Фінансової допомоги № 18/09-ФП від 18.09.2017 (Додаткова угода від 28.12.2018 року) було змінено положення Договору № 18/09-ФП Про надання поворотної фінансової допомоги від 18.09.2017 року в частині положень, що стосуються строку повернення фінансової допомоги.

Так, в Додатковій угоді від 28.12.2018 поміж іншим зазначено:

« 1. Сторони прийшли до згоди внести наступні зміни до Договору:

п. 2.4 Договору викласти у наступній редакції: « 2.4. Отримані кошти згідно цього Договору, повертаються Позичальником у повному обсязі Позикодавцю у строк до 31 грудня 2020 року ». п. 3.5. Договору викласти у наступній редакції:

« 3.5. Передбачений п.2.4. Договору строк повернення поворотної фінансової допомоги вважається пропущеним з 01.01.2021 року об 00 год. 01 хв. За Київським часом (ЕЕТ)».

2. Дана додаткова угода вступає в силу з моменту підписання її уповноваженими представниками Сторін та скріплення її печатками Сторін, а саме з 28.12.2018 р.

3. Положення Договору діють в частині, яка не суперечить даній додатковій угоді.»

Позикодавець, керуючись п. 2.3 Договору, надав фінансову допомогу Позичальнику у розмірі:

407 000,00 грн. (підтверджується Платіжним дорученням №6685 від 18 жовтня 2017 року);

87 000,00 грн. (підтверджується Платіжним дорученням № 6734 від 24 жовтня 2017 року);

84 000,00 грн. (підтверджується Платіжним дорученням №6918 від 02 листопада 2017 року).

Станом на дату подання даної позовної заяви Позикодавець не повертав грошові кошти Позичальнику за Договором.

Таким чином розмір заборгованості відповідача перед позивачем за неповернення поворотної фінансової допомоги складає: 578 000, 00 грн. (п`ятсот сімдесят вісім тисяч гривень 00 копійок).

Позивач стверджує, що на час звернення із даним позовом до суду сума поворотної фінансової допомоги (позики) відповідачем не повернута, що і стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором відповідно до чинного законодавства України.

В пункті 3.2. Договору зазначено, що у випадку не повернення або несвоєчасного повернення поворотної фінансової допомоги у повному обсязі, Позичальник сплачує Позикодавцю штраф у розмірі 1 % (один відсоток) від простроченої (несвоєчасно повернутої) суми.

Враховуючи зміст п. 3.3. Договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим Договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю пеню у розмірі 0,1 % (нуль цілих одна десята відсотка) від простроченої (несвоєчасно повернутої) суми за кожний день такого прострочення.»

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань за договором №18/09-ФП Про надання поворотної фінансової допомоги від 18.09.2017 в частині виконання зобов`язань з повернення фінансової допомоги та просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції, а саме: пеню в сумі 3 230,47 грн. (пункт 3.3. Договору), штраф в сумі 5 780,00 грн (п.3.2. Договору).

Предметом доказування у даній справі є обставини укладання договору, факт надання позикодавцем позичальнику поворотної безпроцентної фінансової допомоги, строк повернення позики, наявність часткового повернення позики, строк дії договору, наявність прострочення повернення позики.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору про надання поворотної фінансової допомоги (позики) є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За нормами ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

З матеріалів справи вбачається, що строк виконання зобов`язання з повернення фінансової допомоги є таким, що настав 01.01.2021, господарський суд вважає, що відповідно до умов договору сума поворотної фінансової допомоги у розмірі 578 000,00 грн. підлягає поверненню.

Крім того, здійснивши перевірку розрахунку суми штрафу та пені, суд дійшов висновку, що розрахунок здійснений арифметично та методологічно вірно, а відтак, вимоги в цій частині також є обґрунтованими.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення 578 000,00 грн. заборгованості, 5 780,00 грн - штрафу, 3 230,47 грн - пені є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Заперечення Відповідача, викладені у відзиві на позов, в саме: що в зв`язку з зарахуванням зустрічних однорідних грошових вимог, зобов`язання позивача та відповідача припиненні зарахуванням, що є підставою для відмови в задоволенні позову спростовуються таким.

Згідно з п.5 ч.1 ст.602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог у випадках, встановлених законом.

В свою чергу частиною 14 ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що задоволення вимог поточних кредиторів може здійснюватися у випадку та в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З метою забезпечення справедливого розподілу коштів боржника між кредиторами Кодексом передбачена певна черговість задоволення їх вимог.

В постанові від 15.01.2019 у справі №15/250-6 Верховний Суд вказав на недопустимість індивідуального задоволення боржником вимог кредиторів після порушення справи про банкрутство, зважаючи на спеціальні процедури, які забезпечують пропорційність задоволення вимог кредиторів однієї черги в ході провадження справи про банкрутство.

Частиною 5 ст.64 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що погашення вимог кредиторів шляхом заліку зустрічних однорідних вимог проводиться за згодою кредитора (кредиторів), за умови, що це не порушує майнові права інших кредиторів.

Таким чином, вищевказаними приписами чинного законодавства досить чітко визначено, що в разі відкриття відносно підприємства провадження у справі про банкрутство зарахування зустрічних вимог допускається лише за певних умов:

- за згодою кредитора (кредиторів);

- в разі, якщо це не порушує права інших кредиторів.

Отже, в разі знаходження підприємства в процедурі банкрутства обов`язковою умовою проведення зарахування зустрічних вимог є погодження такого зарахування з іншими кредиторами боржника.

Зарахування зустрічних однорідних вимог між ТОВ «ДНІПРОМЛИН» та Відповідачем порушує права інших кредиторів, оскільки являє собою задоволення індивідуальних вимог окремого кредитора за рахунок коштів, що мали бути спрямовані на пропорційне задоволення вимог кредиторів згідно зі встановленою Кодексом черговістю.

Зважаючи на викладене суд вважає, що зарахування зустрічних вимог, про яке йдеться в заяві Відповідача, є недопустимим, оскільки було здійснено без дотримання визначених в Кодексі умов та із порушенням інтересів інших кредиторів ТОВ «ДНІПРОМЛИН».

Відповідно до постанови від 09.08.2018 у справі №1/Б-294 Верховний Суд вказав, що вчинення дій щодо зарахування зустрічних однорідних кредиторських вимог є неможливим з огляду на те, що можливість зарахування між боржником та кредитором зустрічних однорідних вимог не передбачена на жодній з чотирьох стадій провадження у справі про банкрутство (розпорядження майном боржника, мирової угоди, санації боржника, ліквідації банкрута).

Викладений вище висновок Верховний Суд зробив на підставі аналізу положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Суд звертає увагу на те, що можливість зарахування між боржником та кредитором зустрічних вимог на стадії розпорядження майном боржника не передбачена і Кодексом з процедур банкрутства. Тому висновок Верховного Суду є релевантним і на сьогоднішній день.

Погашення вимог кредиторів шляхом заліку зустрічних однорідних вимог проводиться за згодою кредитора (кредиторів), за умови що це не порушує майнові права інших кредиторів (ч. 5 ст. 64 КУзПБ).

Частинами 1, 4 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Не допускається зарахування зустрічних вимог в інших випадках, встановлених договором або законом (п. 5 ч. 1 ст. 602 Цивільного кодексу України).

Будь-яке погашення вимог кредиторів з вимогами до боржника, щодо якого порушено справу про банкрутство, може здійснюватись лише в порядку передбаченому законодавством про банкрутство.

Особі, яка має вимоги до боржника, для їх подальшого погашення боржником, необхідно пройти процедуру визнання цих вимог - подати заяву до суду та отримати судове рішення про їх визнання.

ТОВ "Агрофірма ім. Горького" вважає, що має вимоги до боржника на суму 763 493,15 грн. (з яких 500 000,00 грн- основна заборгованість, 155 000,00 грн-1% пеня, 100 000,00 грн-20% за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, 8 493,15 грн- 20% річних), отже вважає себе кредитором боржника (у розумінні закону про банкрутство в усіх редакціях, які діяли і діють на час правовідносин), а тому для їх погашення зобов`язаний був заявити свої вимоги у справу про банкрутство.

Однак ТОВ "Агрофірма ім. Горького" не подавало заяв про визнання його ні конкурсним ні поточним кредитором за договором ФП06/11 від 29.11.2012.

Тому суд дійшов висновків, що до визнання його вимог у справі про банкрутство він не є кредитором, у зв`язку з чим не має права на погашення на його вимог відповідно до вимог Кодексу, в тому числі і не має права на погашення вимог шляхом заліку зустрічних однорідних вимог у порядку ч.5 ст.64 Кодексу України з процедур банкрутства.

Погашення вимог кредиторів шляхом заліку зустрічних однорідних вимог є правочином. Зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства (ч.1 ст.203 ЦК України).

Однак залік зустрічних однорідних вимог до боржника особою, яка не визнана судом кредитором суперечить вимогам Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 14 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, зокрема пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство. Отже, з моменту відкриття стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Із прийняттям ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство пов`язані певні правові наслідки, зокрема вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; розгляд вимог конкурсних, забезпечених і поточних кредиторів та вирішення майнових спорів здійснюється в порядку, передбаченому Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч.5 ст.64 Кодексу України з процедур банкрутства лише боржник має право погашення вимог кредитора шляхом заліку зустрічних однорідних вимог - кредитор зі своєї сторони такого права не має. Саме боржник відповідно до Кодексу погашає визнані вимоги кредитора шляхом стягнення з нього боргу, а не навпаки.

Боржник може погашати зустрічні однорідні вимоги кредитора за двох істотних умов: а) повинна бути згода такого кредитора; б) погашення шляхом заліку не повинне порушувати майнові права інших кредиторів.

Це той випадок, коли не допускається зарахування зустрічних вимог в інших випадках, встановлених законом про банкрутство (п.5 ч.1 ст.602 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене, ТОВ "Агрофірма ім. Горького" не має права погашення вимог шляхом заліку зустрічних однорідних вимог.

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 8 805,16 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Горького" (01054, м.Київ, пров. Георгіївський, буд.2 кімн.12, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОМЛИН" (49038, м.Дніпро, вул. Княгині Ольги, 10/14, ) 578 000,00 грн - основного боргу, 3 230,47 грн - пені, 5 780,00 грн - штрафу, 8 805,16 грн - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08.04.2021.

Суддя А.Є. Соловйова