ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2021 р. Справа№ 910/17749/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Асоціації "НАШ ДІМ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2021

у справі №910/17749/20 (суддя Балац С.В.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО"

до Асоціації "НАШ ДІМ"

про стягнення 113 697,11 грн,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Асоціації "НАШ ДІМ" (далі - відповідач) про стягнення 113 697,11 грн, у тому числі: 100 000,00 грн основного боргу, 2351,38 грн інфляційних втрат коштів, 2190,28 грн - 3% річних та 9155,45 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про постачання теплової енергії №330620 від 25.09.2018 позивач поставляв відповідачу теплову енергію у гарячій воді тепловими мережами, яку відповідач оплачував с порушенням встановлених договором строків та не в повному обсязі, внаслідок чого за період з листопада 2019 року по вересень 2020 року (включно) утворилась заборгованість в сумі 100 000 грн, на яку позивачем нараховані пеня, 3% річних та інфляційні.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14 січня 2021 року позов задоволено.

З Асоціації "НАШ ДІМ" стягнуто на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" основний борг в сумі 100 000,00 грн, пеню в сумі 9 155,45 грн, 3% річних в сумі 2 190,28 грн, інфляційні втрати коштів сумі 2 351,38 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Асоціація "НАШ ДІМ" подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не повно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, та не повідомлено відповідача належним чином про відкриття провадження у справі, чим позбавлено надати свої доводи і докази, також він не отримував копію позовної заяви; у відповідача дійсно виник борг за договором в сумі 100 000 грн, але до відкриття провадження у справі, платіжними дорученнями від 03.11.2020 та 10.11.2020, він сплатив позивачу 60 000 грн, а платіжними дорученнями від 30.11.2020 та 01.12.2020 сплатив залишок боргу в сумі 40000,00 грн. У подальшому, при вирішенні питання щодо початку опалювального сезону, представнику відповідача усно повідомили про підготовлену позовну заяву, нараховані пеню, річні, інфляційні та сплачений судовий збір, однак самої позовної заяви не надали. На підставі отриманих в усному порядку даних відповідач платіжними дорученнями від 03.12.2020 сплатив позивачу пеню, 3% річних, інфляційні та судовий збір. У подальшому між сторонами було підписано акт звіряння розрахунків від 31.12.2020, згідно якого заборгованість у відповідача відсутня, а навпаки станом на 01.12.2020 мав переплату в розмірі 70 000 грн. Відповідачу не було відомо про розгляд справи, який здійснювався в спрощеному провадженні, а позивач, маючи інформацію про повну сплату заборгованості, не повідомив про це суд, що призвело до прийняття незаконного рішення, оскільки може відбутись повторне стягнення.

Також просить приєднати до матеріалів справи докази сплати заборгованості та акту звіряння, оскільки він не міг надати їх суду першої інстанції з об`єктивних причин і вказані докази доводять відсутність заборгованості.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 15 березня 2021 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

15 березня 2021 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що відповідачу було відомо про звернення позивача до суду, оскільки 03.12.2020 ним була здійснена оплата 2102 грн судового збору, однак ним не були вжити заходи щодо направлення до суду першої інстанції доказів сплати заборгованості, а тому рішення є законним і обґрунтованим. Позивач підтверджує, що відповідно до наявної інформації станом на 15.03.2021 відповідачем здійснене повне погашення сум заборгованості в розмірі 115799,11 грн, яка існувала на момент звернення позивача до суду із позовом. Також просив здійснювати розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

30 березня 2021 року відповідачем подано відповідь на відзив, у якому він заперечує проти доводів позивача, посилаючись на те, що оплата в сумі 60000 грн була здійснена до відкриття провадження, однак позов подано на всю суму; уповноваженому представнику відповідача було усно повідомлено про позовну заяву, копії не надано, тому відповідач оплатив судовий збір, пеню, річні та інфляційні і був впевнений, що позивач ніяких претензій не має.

Частиною 2 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Розглянувши клопотання відповідача про долучення додаткових доказів щодо оплати заборгованості, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява від 09.11.2020 була відправлена позивачем відповідачу на адресу державної реєстрації 09.11.2020 цінним листом з трек-номером 062, та згідно інформації на сайті відстеження поштових відправлень була повернута відправнику 11.12.2020.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 16.11.2020 була відправлена відповідачеві на адресу державної реєстрації рекомендованим листом з трек-номером 804 та повернута до суду 29.11.2020 з довідкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не отримував документів за цим позовом до дня отримання (20.01.2021) оскаржуваного рішення суду.

Апеляційний господарський суд також бере до уваги те, що дана справа розглядалась місцевим судом у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Водночас справи чи окремі процесуальні питання, які розглядаються в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) або без виклику сторін, мають своє обмеження щодо реалізації права бути вислуханим, від чого залежить забезпечення права бути почутим (Рішення ЄСПЛ у справі "Сase of Fomin v. Moldova" від 11.10.2011, п. 22-34).

Ефективність розгляду справи досягається тоді, коли сторони мають право надати суду ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто, ретельно розглянуті судом, що знаходить своє відображення у судовому рішенні, яке й буде свідчити про справедливість здійсненої судової процедури. Право бути вислуханим, як відзначив Європейський Суд у рішенні у справі "Fomin v. Moldova" у п. 31, не тільки включає можливість робити подання суду, але й обумовлює наявність обов`язку суду відобразити у рішенні причини, тобто, вказати, чому відповідні аргументи були прийняті або відхилені.

Обмеження права бути вислуханим збалансоване законодавством, зокрема, можливістю перегляду відповідного рішення в апеляційному порядку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на доступ до суду не є абсолютним (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства". Однак застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 §1 Конвенції, якщо не переслідує "законну мету" і якщо відсутнє "пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою"

Враховуючи, що оскаржуване рішення місцевого суду було прийняте за відсутності відповідача, без урахування його позиції та аргументів, без надання можливості подати суду докази на підтвердження своїх пояснень, апеляційний господарський суд вважає, що з метою дотримання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме, права бути вислуханим судом, мають бути враховані усі доводи і аргументи відповідача, прийняті додатково подані ним докази, оскільки відповідач був позбавлений можливості надати такі пояснення та докази в ході розгляду справи місцевим судом.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 вересня 2018 року між позивачем, як енергопостачальною організацією, та відповідачем, як абонентом, було укладено договір №330620 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), предметом якого є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених Договором (п. 1.1 Договору).

Пунктом 2.3.2 Договору визначено, що відповідач зобов`язується виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку № 4 до Договору.

Положеннями пункту 7 Додатку №4 до Договору передбачено, що відповідачу на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) позивачем нараховується пеня в розмірі 0,5 % за кожен день, до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

На виконання умов Договору позивач у період з листопада 2019 року по лютий 2020 року поставив відповідачу теплову енергію у гарячій воді на загальну суму 439 534,53 грн, що підтверджується наявними у матеріалами справи довідками про нарахування за теплову енергію; актами приймання-передавання товарної продукції; нарядами на включення та відключення об`єкту теплоспоживання; відомостями обліку теплової енергії; актом про готовність вузла комерційного обліку тощо.

Однак, в порушенням умов договору відповідач отриману теплову енергію оплачував з порушенням договірних строків та не в повному обсязі, сплативши позивачу у період з 07.11.2019 по 24.04.2020 грошові кошти в загальній сумі 339 534,53 грн, що підтверджується довідкою про стан розрахунків, внаслідок чого станом на 01.10.2020 заборгованість становила 100000,00 грн, що відповідачем визнається.

15.10.2020 позивач направив відповідачу вимогу щодо сплати заборгованості в сумі 100 000,00 грн, у якій просив вжити заходи щодо сплати вказаної заборгованості та вказав, що у випадку її несплати до 25.10.2020 буде змушений звернутись до суду.

Оскільки відповідач у встановлений строк заборгованість не сплатив, позивач 10.11.2020 (згідно відтиску календарного штемпелю на конверті) звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 100000,00 грн основного боргу, 2351,38 грн інфляційних втрат коштів, 2190,28 грн - 3% річних та 9155,45 грн пені.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх доведеності та обґрунтованості.

Відповідач у апеляційній скарзі вказує, що у період з 03.11.2020 по 03.12.2020 ним було повністю сплачено суму основного боргу, а також пені, інфляційні втрати коштів, 3% річних та судовий збір.

На підтвердження вказаних доводів відповідачем надані платіжні доручення №1090 від 03.11.2020 про сплату 20 000 грн основного боргу; №1097 від 10.11.2020 про сплату 40 000,00 грн основного боргу, №1110 від 30.11.2020 про сплату 20 000,00 грн основного боргу, №1117 від 01.12.2020 про сплату 20 000,00 грн основного боргу, №1119 від 03.12.2020 про сплату 9155,45 грн пені, №1120 від 03.12.2020 про сплату 2351,38 грн інфляційних, №1121 від 03.12.2020 про сплату 2190,28 грн - 3% річних, №1118 від 03.12.2020 про сплату 2102,00 грн судового збору.

Також між позивачем та відповідачем 31.12.2020 було підписано акт звіряння розрахунків за теплову енергію, згідно якого станом на 01.01.2021, після документальної перевірки, встановлено, що станом на 01.12.2020 переплата відповідача становила 70 000 грн, а станом на 01.01.2021 переплата становить 149 350,08 грн.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору №330620 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 25 вересня 2018 року, який за правовою природою є договором постачання енергоносіїв приєднаними мережами.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.

Договір також відповідає вимогам статті 714 ЦК України, якою передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 7 ст. 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Умовами укладеного сторонами Додатку №4 до Договору встановлено обов`язок відповідача оплачувати вартість фактичних обсягів теплової енергії до 15 числа місяця, наступного за звітним.

Доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується, що заборгованість відповідача за Договором до 02.11.2020 становила 100000,00грн, що відповідачем визнається.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач 03.11.2020 сплатив позивачу, в рахунок оплати заборгованості за договором, грошові кошти в сумі 20 000,00 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням та позивачем не заперечується.

Проте, у позовній заяві, яка датована 09.11.2020 та надіслана до суду 10.11.2020, позивачем не враховано здійснений відповідачем платіж у розрахунку заборгованості.

Отже, на момент подання позовної заяви заборгованість у вказаній сумі була відсутня, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Після подання позовної заяви до суду, відповідачем у період з 10.11.2020 по 03.12.2020 було сплачено позивачу залишок суми основного боргу в розмірі 80 000,00 грн, а також сплачені нараховані позивачем 2351,38грн інфляційних втрат коштів, 2190,28 грн - 3% річних, 9155,45 грн пені, та 2102 грн судового збору, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученням і актом звірки.

Таким чином, під час розгляду справи відповідачем повністю погашено борг та штрафні санкції по Договору, а також компенсовано позивачу суму сплаченого ним судового збору.

Пунктом 2 частини 1 ст. 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Тобто, закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, оскільки предмет спору у даній справі припинив існування до вирішення спору по суті у суді першої інстанції, провадження у справі в частині стягнення 80 000,00 грн основного боргу, 2351,38 грн інфляційних втрат коштів, 2190,28 грн - 3% річних та 9155,45 грн пені, підлягає закриттю на підстави п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Проте, позивач, маючи інформацію про повну сплату відповідачем заборгованості за Договором та наявну переплату, не повідомив про вказані обставини суду першої інстанції, що призвело до прийняття помилкового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, наведені норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 14 січня 2021 року прийняте із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, а тому, відповідно до положень ст. 277 ГПК України, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у позові в частині стягнення 20 000 грн основного боргу, та закриття провадження в іншій частині позовних вимог. Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати останнього на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Асоціації "НАШ ДІМ" задовольнити.

2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14 січня 2021 року.

3. Відмовити у позові в частині стягнення 20 000 грн основного боргу.

4. Закрити провадження у справі в частині стягнення 80 000,00 грн, 2351,38 грн інфляційних втрат коштів, 2190,28 грн - 3% річних, 9155,45 грн пені.

5. Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (01001, м.Київ, площа Івана Франка, будинок 5, ідентифікаційний код 40538421), на користь Асоціації "НАШ ДІМ" (01054, м.Київ, вул. Дмитрівська, будинок 18-24, ідентифікаційний код 31957624) - 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

7. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.04.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко