ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3471/20

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ПЕ-КО

до Товариства з обмеженою відповідальністю БМ-МАРКЕТ

про стягнення 72 961,36 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області 19.11.2020 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ПЕ-КО до Товариства з обмеженою відповідальністю БМ-МАРКЕТ про стягнення 72 961,36 грн. з яких 60 040,62 грн. боргу, 9 560,44 грн. пені, 1 727,20 грн. 3% річних та 1 633,10 грн. інфляційних за договором поставки № 21-12/18 від 21.12.2018 року.

Ухвалою суду від 07.12.2020 року у справі № 911/3471/20 позовну Товариства з обмеженою відповідальністю ПЕ-КО залишено без руху.

Через канцелярію Господарського суду Київської області позивачем у встановлений судом строк подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки, ціна позову у справі № 911/3471/20 не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений на 01 січня року, в якому подано відповідну позовну заяву, справа є не складною з огляду на наявні в ній матеріали, суд, в силу ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

У зв`язку з чим, ухвалою Господарського суду Київської області від 06.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/3471/20, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Однак, у зв`язку з відсутністю фінансування на відправлення поштової кореспонденції, ухвалу від 06.01.2021 року не було надіслано сторонам по справі № 911/3471/20, що підтверджується довідкою Господарського суду Київської області б/н від 06.01.2021 року.

Після відновлення відправки поштової кореспонденції, 02.02.2021 року сторонам було надіслано ухвалу № 911/3471/20 від 06.01.2021 року.

У зв`язку з чим ухвалою від 08.02.2021 року поновлено строк розгляду справи 911/3471/20 на шістдесят днів з дня надсилання сторонам ухвали про відкриття провадження та встановлено сторонам строк для подачі заяв, клопотаннь, заперечень до 29.03.2021 року.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

29.03.2021 року від позивача надійшли письмові пояснення по суті спору, в яких містився новий розрахунок пені, з урахуванням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, на виконання вимог ухвали суду від 06.01.2021 року, згідно з яким пеня складає 6 248,78 грн.

Однак, оскільки позивачем заява про зменшення позовних вимог в частині заявленої суми пені не подавалась, предметом розгляду даного спору є вимоги позивача про стягнення 72 961,36 грн. з яких 60 040,62 грн. боргу, 9 560,44 грн. пені, 1 727,20 грн. 3% річних та 1 633,10 грн. інфляційних, згідно прохальної частини позову.

30.03.2021 року відповідач подав відзив на позов, в якому визнав факт поставки товару за двома спірним накладними та не заперечив факт існування за даними накладними боргу в сумі 60 040,62 грн., однак, вказав, що дані поставки були здійснені поза межами договору поставки № 21-12/18 від 21.12.2018 року, на який посилається позивач. Відповідач вважає, що дані поставки були здійснені на підставі договору укладеного в спрощений спосіб, відтак, оскільки, строк оплати даного зобов`язання сторонами не погоджено, строк оплати спірних накладних не настав, а тому і відсутні підстави для стягнення решти заявлених позивачем вимог. У зв`язку з чим, проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач у позові та вбачається з матеріалів справи, 21.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ПЕ-КО (далі - позивач, за договором - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю БМ-МАРКЕТ (далі - відповідач, за договором - Покупець) було укладено договір поставки № 21-12/18 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Постачальник зобов`язується поставляти Покупцю і передавати в його власність Товар згідно Специфікацій (далі - Товар), а Покупець зобов`язується приймати цей Товар і вчасно його оплачувати в порядку і на умовах, передбачених Договором.

Загальна кількість Товару, що підлягає постачанню за Договором, складається з загального обсягу поставок, здійснених на підставі специфікацій на поставку Товару (далі - Специфікація) та рахунків-фактур, що є невід`ємними частинами Договору (п. 2.1 Договору).

Товар поставляється в асортименті. Асортимент і кількість Товару в обсязі кожної партії поставки узгоджується Сторонами в Специфікації (п. 2.2 Договору).

Поставка товару відбувається на підставі Замовлення Покупця, Покупець інформує Постачальника про конкретний асортимент та кількість Товару, що бажає придбати. Постачальник гарантує виконання лише підтверджених замовлень. Замовлення може бути передане за допомогою електронної пошти чи факсимільного зв`язку, або іншим зручним для сторін способом (п. 3.1 Договору).

Постачальник, протягом 1 (одного) робочого дня з дати отримання від Покупця Замовлення, зобов`язується, направити електронною поштою або факсимільним зв`язком, оформлену на підставі Замовлення (в частині його узгодження) Специфікацію, що вважається відповідним підтвердженням Замовлення (п. 3.2 Договору).

Покупець, протягом 1 (одного) робочого дня з дати отримання від Постачальника Специфікації, зобов`язується, направити електронною поштою або факсимільним зв`язком, узгоджену і підписану Специфікацію (п. 3.3 Договору).

Поставка партії Товару Покупцю здійснюється Постачальником протягом терміну вказаного в рахунку-фактурі, з дати узгодження і підписання Сторонами Специфікації на конкретну партію Товару (п. 3.4 Договору).

Загальна сума договору складається з суми вартості товару, переданого Продавцем протягом строку дії даного договору та вказаного у накладних на такий товар на підставі Замовлень, здійснених Покупцем, та сукупності рахунків-фактур, виставлених Продавцем щодо кожного такого замовлення (п. 4.1 Договору).

Передоплата у розмірі 50% від загальної вартості Товару, яка зазначена у рахунку-фактурі або Специфікації. Остаточний розрахунок проводиться шляхом перерахунку 50% після повідомлення Покупця засобами електронної пошти або по факсу про готовність Товару до відвантаження (п. 4.2 Договору).

Ціна Товару визначається сторонами па договірній основі, наведена в Рахунках (та/або Специфікаціях) до даного договору, та вважається погодженою у випадку отримання продукції за накладною або оплати товару Покупцем, згідно виставленого Продавцем рахунку-фактури (п. 4.3 Договору).

У випадку прострочення в оплаті Товару Покупець зобов`язується сплатити Постачальнику за вимогою (претензією) останнього пеню в розмірі подвійної облікової ставки ІІБУ, що діяла у період порушення (п. 6.3 Договору).

Цей Договір набирає сили з моменту його підписання Сторонами та діє до 31.12.2019 року, але у всякому разі до повного їх виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. Чинність цього Договору буде автоматично продовжуватись на наступний щорічний строк, якщо жодна із Сторін не повідомить у письмовій формі іншу Сторону про своє бажання припинити чинність цього Договору не пізніше ніж за місяць до закінчення чергового строку його дії (п. 9.1 Договору).

Як зазначає позивач, на виконання зобов`язань за Договором позивачем 10.10.2019 року було виставлено відповідачу для оплати рахунок № 708 на суму 11 490,00 грн.

18.10.2019 року відповідачем було здійснено передоплату у розмірі 50% в сумі 5 745,00 грн. від загальної вартості Товару на суму 11 490,00 грн. згідно рахунку на оплату № 708 від 10.10.2019 року.

11.11.2019 року позивачем було виставлено відповідачу для оплати рахунок № 732 на суму 108 591,24 грн.

11.11.2019 року відповідачем було здійснено передоплату у розмірі 50% в сумі 54 295,62 грн. від загальної вартості Товару на суму 108 591,24 грн. згідно рахунку на оплату № 732 від 11.11.2019 року.

18.12.2019 року було поставлено відповідачу Товар на загальну суму 120 081,24 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 820 від 18.12.2019 року на суму 11 490,00 грн. та № 821 від 18.12.2019 року на суму 108 591,24 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками (копії наявні в матеріалах справи).

Однак, відповідач, в порушення п. 4.2 Договору, своєчасно та в повному обсязі свої зобов`язання з оплати решти 50% отриманого Товару не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в загальній сумі 60 040,62 грн. з яких 5 745,00 грн. за видатковою накладною № 820 від 18.12.2019 року та 54 295,62 грн. за видатковою накладною № 821 від 18.12.2019 року.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача 60 040,62 грн. боргу, 9 560,44 грн. пені за період з 18.12.2019 року по 01.12.2020 року на підставі п. 6.3 Договору, 1 727,20 грн. 3% річних за період з 18.12.2019 року по 01.12.2020 року та 1 633,10 грн. інфляційних за період січень жовтень 2020 року в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

В додаткових поясненнях по суті спору позивач зазначає, що сторонами було підписано лише одну Специфікацію № 1 від 21.12.2018 року до спірного Договору, в якій останні погодили найменування Товару - датчик оптичний 810В-901DА (1042267), в кількості 2 шт., вартістю 187 359,70 грн., строки поставки 5-8 тижнів з моменту підписання Специфікації, оплата 30% предоплата, 70% вартості Товару протягом 5-ти банківських днів з моменту повідомлення про готовність до відвантаження. Відповідно до даної Специфікації № 1, Товар було поставлено позивачем та оплачено відповідачем повністю. Інших Специфікацій до цього Договору сторонами укладено не було, а вартість та номенклатура Товару по двом поставкам за спірними накладними погоджувалась у відповідних рахунках-фактурах.

Відповідачем в ході розгляду спору було подано відзив на позов, в якому останній заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову, з огляду на нижчезазначене.

По-перше, з умов Договору слідує, що сторони чітко і недвозначно погодили, що будь-які поставки товару в рамках цього Договору здійснюються виключно на підставі Специфікацій підписаних сторонами. Однак, за Договором поставки № 21-12/18 від 21.12.2018 року між сторонами була підписана лише одна Специфікація - це Специфікація № 1 від 21.12.2018 року, згідно якої позивач повинен був поставити відповідачу датчик оптичний 810В-901DА (1042267) в кількості 2 шт. на загальну суму з ПДВ 187 359,70 грн. Вказаний в Специфікації № 1 товар був поставлений відповідачу та оплачений ним належним чином. Жодних інших специфікацій, крім Специфікації № 1 за договором поставки № 21-12/18 від 21.12.2018 року сторони не узгоджували та не підписували. Вказані обставини визнає і позивач у своїх додаткових поясненнях. Відтак, відповідачем не було надіслано позивачу замовлень на спірні поставки, сторонами не було складено специфікацій, не було погоджено строк поставки, асортимент, вартість в порядку передбаченому Договором.

З чого слідує, що Товар за видатковими накладними № 820 від 18.12.2019 року та № 821 від 18.12.2019 року був поставлений не в рамках договору поставки № 21-12/18 від 21.12.2018 року, враховуючи і те, що спірні накладні та рахунки не містять посилань на спірний договір.

По-друге, відповідач визнає факт поставки йому товару за двома спірними накладними та факт їх часткової оплати на загальну суму 60 040,62 грн., однак, вважає, що дані поставки були здійснені на підставі договору поставки укладеного в спрощений спосіб в порядку ст. 181 Господарського кодексу України. А тому, оскільки, строк оплати даного зобов`язання сторонами погоджено не було, строк оплати спірних накладних не настав, у зв`язку з чим і відсутні підстави для стягнення суми основного боргу та решти заявлених позивачем вимог, зокрема, пені, 3% річних та інфляційних.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. ч. 1-2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Видаткова накладна - це супроводжуючий первинний документ, що використовується в бухгалтерському обліку та містить основні облікові дані про товар, що передається, відправляється, транспортується.

Вказані видаткові накладні № 820 від 18.12.2019 року та № 821 від 18.12.2019 року, які підписані та скріплені печатками сторін, містять всі істотні умови договору поставки: предмет, кількість, ціна.

Здійснивши оцінку наведених сторонами доводів, дослідивши зміст Договору поставки № 21-12/18 від 21.12.2018 року, відповідно до умов якого асортимент, кількість та вартість Товару, що постачається, визначається сторонами шляхом підписання специфікацій на кожну окрему партію, які є невід`ємними частинами даного договору, судом встановлено, що сторонами до цього договору було укладено лише одну специфікацію № 1 від 21.12.2018 року, в якій було визначено інший асортимент, кількість та вартість товару, ніж у спірних накладних на постачання товару від 18.12.2019 року. Тому, суд погоджується з доводами відповідача в цій частині та робить висновок, що дві спірні поставки товару 18.12.2019 року були здійснені поза межами договору поставки № 21-12/18 від 21.12.2018 року.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 13.03.2019 року справі № 904/2158/18.

Таким чином, між сторонами справи щодо двох спірних поставок було укладено договір в спрощений спосіб шляхом надання відповідачу рахунків на оплату, часткової оплати товару, поставки товару та прийняття цього товару відповідачем на підставі двох спірних видаткових накладних, що сторонами не заперечується.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доводи відповідача про ненастання строку оплати отриманого Товару згідно спірних накладних оцінюються судом критично, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець повинен сплатити повну ціну переданого товару.

Відтак, у відповідача після прийняття товару та товаророзпорядчих документів на нього виник обов`язок щодо оплати цього товару.

З врахуванням вищевказаних положень, оскільки дата поставки товару - 18.12.2019 року, у відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України та ст. 253 Цивільного кодексу України, обов`язок оплати отриманого Товару настав на наступний день після підписання спірних видаткових накладних - 19.12.2019 року.

Однак, відповідач в добровільному порядку з позивачем повністю не розрахувався.

Відтак, суд дійшов висновку про доведеність факту існування боргу відповідача перед позивачем та його неоплати в сумі 60 040,62 грн., а отже вимога про його стягнення є обґрунтованою, відповідачем фактично визнаною, тому підлягає задоволенню.

Щодо заявлених позивачем пені, 3% річних та інфляційних, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є пеня та штраф. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Враховуючи те, що між сторонами відсутній правочин яким було б передбачено застосування заходу забезпечення зобов`язання неустойки у вигляді пені, погоджено розмір та умови її нарахування, вчинений у письмовій формі, позивачем не наведено закону, яким би була встановлена імперативна норма щодо визначення таких штрафних санкцій та встановлено їх розмір, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 9 560,44 грн. пені є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Однак, наведене не виключає можливості покладення на боржника відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за невиконання грошового зобов`язання, яка підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару 19.12.2019 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних, вказані нарахування проведено на фактичну суму заборгованості, що існувала на відповідні дати.

Однак, судом було виявлено помилки в періоді нарахування в наданому позивачем розрахунку 3% річних, оскільки, позивачем помилково здійснено вказані нарахування з дня поставки 18.12.2019 року, а не з 19.12.2019 року, чим безпідставно збільшено кількість днів прострочення на один день.

Судом було здійснено правильний розрахунок 3% річних, з врахуванням виявлених недоліків, згідно з яким з відповідача підлягає стягненню за період з 19.12.2019 року по 01.12.2020 року 1 717,73 грн. 3% річних.

Інфляційні підлягають задоволенню в заявленому розмірі в сумі 1 633,10 грн.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 63 391,45 грн. з яких: 60 040,62 грн. основного боргу, 1 717,73 грн. 3% річних та 1 633,10 грн. інфляційних. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору, відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 826,30 грн.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1. ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем у відзиві зазначено попередній орієнтований розрахунок судових витрат, а саме 15 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та зазначено, що докази в підтвердження понесення вказаних витрат будуть подані в строк встановлений ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Як передбачено ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки, в спрощеному позовному провадженні судові дебати не проводяться, в строк до прийняття рішення відповідачем, в підтвердження заявлених витрат на правничу допомогу, належних доказів їх понесення не подано, заява про подачу відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення до суду також не находила, господарський суд залишає без розгляду заяву відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ПЕ-КО до Товариства з обмеженою відповідальністю БМ-МАРКЕТ про стягнення 72 961,36 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю БМ-МАРКЕТ (07401, Київська обл., м. Бровари, вул. Грушевського, буд. 3-Б, кв. 16, код 37893336) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПЕ-КО (03022, м. Київ, провулок Охтирський, буд. 3, офіс 305, код 37723974) 60 040 (шістдесят тисяч сорок) грн. 62 коп. основного боргу, 1 717 (одна тисяча сімсот сімнадцять) грн. 73 коп. 3% річних, 1 633 (одна тисяча шістсот тридцять три) грн. 10 коп. інфляційних та 1 826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн. 30 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В решті позову Товариства з обмеженою відповідальністю ПЕ-КО до Товариства з обмеженою відповідальністю БМ-МАРКЕТ про стягнення 9 569,91 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 02.04.2021 р.

Суддя Т.П. Карпечкін