РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.04.2021Справа № 910/2336/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Ойл"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Естар.УА"

про стягнення попередньої оплати за непоставлений товар та штрафних санкцій в розмірі 33 367,07 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Естар.УА» про стягнення попередньої оплати за непоставлений товар та штрафних санкцій в розмірі 33 367,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 180920/1 від 18.09.2020, в частині поставки обумовленого Специфікацією № 1 від 18.09.2020 до Договору товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2336/21. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 16.02.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримана відповідачем 24.02.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення № 608.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 у справі №910/2336/21 встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Естар.УА" строк на подання відзиву з долученими до нього доказами та з доказами його направлення позивачу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Естар.УА" повинно було подати відзив на позов у строк до 10.03.2021 включно.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

06.04.2021 представником відповідача через відділ діловодства суду надійшов лист-пропозиція, до якого відповідачем додано заяву про укладення мирової угоди та примірник мирової угоди, підписаний та скріплений печаткою лише з боку відповідача.

При цьому, станом на час розгляду справи по суті від позивача погодженої та підписаної з відповідачем мирової угоди не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Естар.УА» (далі - постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл» (далі - покупець, позивач) укладено Договір поставки № 180920/1 (далі - Договір) за умовами якого, постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність покупцеві товар згідно специфікацій до Договору, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та своєчасно оплатити цей товар.

Найменування, асортимент, кількість та ціна товару зазначаються у специфікаціях до Договору. Специфікації підписуються обома сторонами за даним Договором та є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2 Договору).

Пунктом 1.3 Договору узгоджено, що факт поставки товару підтверджується належним чином оформленими і підписаними обома сторонами документами (товарно-транспортні накладні, видаткові накладні).

Відповідно до п. 2.1 Договору якість товару повинна відповідати чинним ДСТУ, технічним умовам, технічним вимогам на товар, зазначеним у паспортах, сертифікатах супроводжуючих товар.

Згідно з п. 3.1 Договору ціна товару розраховується на умовах поставки, зазначених в специфікаціях до цього Договору і вказується в українських гривнях.

Загальна вартість товару за Договором не може перевищувати в еквіваленті в доларах США - 100 000 (п. 3.3 Договору).

За умовами п. 4.2 Договору покупець проводить оплату за поставлену партію товару на умовах, наведених у специфікаціях до даного Договору.

У відповідності до п. 5.1 Договору товар поставляється автомобільним транспортом на умовах, зазначених в специфікаціях. Вантажоодержувачем є ТОВ «Сервіс Ойл».

Згідно з п.5.2 Договору строк поставки товару вказується сторонами у відповідній специфікації.

Відповідно до п. 5.3 Договору дата поставки товару: дата отримання товару покупцем і підписання сторонами відповідної видаткової накладної на товар.

Пунктом 6.1 Договору узгоджено, що приймання товару за кількістю здійснюється відповідно до Інструкції Держарбтіражу СРСР П-6 (про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965) з доповненнями та змінами.

У відповідності до п. 10.1 Договору у разі порушення постачальником терміну поставки товару, постачальник сплачує покупцеві неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на цей період, що обчисляються від суми грошових коштів, на яку не поставлено у строк товар, за кожен день прострочення.

У разі непостачання (відмови від поставки) товару, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару. У зазначеному випадку покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від Договору та вимагати повернення сплачених грошових коштів за непоставлений товар (в разі проведення передоплати за товар).

Постачальник зобов`язаний повернути отримані за непоставлений товар грошові кошти протягом трьох банківських днів з моменту отримання письмової вимоги покупця. За кожен день прострочення повернення грошових коштів посталь ник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на цей період, що обчислюється від неповерненої суми.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині гарантійних зобов`язань - до закінчення строку їх виконання. У разі відсутності письмової заяви жодної із сторін про припинення дії цього Договору, поданої до моменту припинення дії Договору, останній вважається продовженим на один календарний рік. Кількість разів продовження дії цього Договору є необмеженою (п. 12.1 Договору).

На виконання умов Договору, сторонами узгоджено Специфікацію № 1 від 18.09.2020, відповідно до якої, поставці підлягає - паливний насос для дизельного генератора SDMO (двигун Mitsubishi Model S4L2-61SD) у кількості 1 шт. вартістю 27 200,00 грн. та узгоджено, що умови оплати: 100% попередня оплата протягом п`яти банківських днів з моменту підписання Специфікації; термін поставки: 4 тижні з моменту отримання попередньої оплати; умови поставки: DDP (Інкотермс 2010), м. Полтава, відділення Нової Пошти № 1.

14 вересня 2020 року відповідачем виставлено позивачу на оплату рахунок-фактуру № 00093 від 14.09.2020 на суму 27 200,00 грн., який оплачено позивачем згідно платіжного доручення № 25818 від 01.10.2020 на суму 27 200,00 грн.

Як зазначає позивач, обумовлений Договором товар відповідачем у строк встановлений Договором не був поставлений, в зв`язку з чим, 05.12.2020 позивач звернувся до відповідача із Претензією № 09/2820 від 04.12.2020 у якій зазначив про відмову від Договору на підставі п. 10.1 Договору та вимагав повернути отриманий за Договором аванс у сумі 27 200,00 грн., сплатити неустойку в сумі 285,38 грн., пеню в розмірі 80,26 грн. та штраф у розмірі 5 440,00 грн., яка отримана відповідачем 09.12.2020, однак залишена без відповіді та задоволення, в зв`язку з чим, позивач вимушений був звернутись з позовом до суду.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Найменування, асортимент, кількість та ціна товару зазначаються у специфікаціях до Договору. Специфікації підписуються обома сторонами за даним Договором та є невід`ємною частиною Договору (п. 1.2 Договору).

У відповідності до п. 5.1 Договору товар поставляється автомобільним транспортом на умовах, зазначених в специфікаціях. Вантажоодержувачем є ТОВ «Сервіс Ойл».

Згідно з п.5.2 Договору строк поставки товару вказується сторонами у відповідній специфікації.

На виконання умов Договору, сторонами узгоджено Специфікацію № 1 від 18.09.2020, відповідно до якої, поставці підлягає - паливний насос для дизельного генератора SDMO (двигун Mitsubishi Model S4L2-61SD) у кількості 1 шт. вартістю 27 200,00 грн. та узгоджено, що умови оплати: 100% попередня оплата протягом п`яти банківських днів з моменту підписання Специфікації; термін поставки: 4 тижні з моменту отримання попередньої оплати; умови поставки: DDP (Інкотермс 2010), м. Полтава, відділення Нової Пошти № 1.

За умовами п. 4.2 Договору покупець проводить оплату за поставлену партію товару на умовах, наведених у специфікаціях до даного Договору.

14 вересня 2020 року відповідачем виставлено позивачу на оплату рахунок-фактуру № 00093 від 14.09.2020 на суму 27 200,00 грн., який оплачено позивачем згідно платіжного доручення № 25818 від 01.10.2020 на суму 27 200,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що позивач здійснив передбачену Специфікаціями попередню оплату товару, яка є передумовою для виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки товару.

Згідно з ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до Специфікацій, поставка товару мала бути здійснена відповідачем протягом 4 тижнів з моменту отримання попередньої оплати.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1.3 Договору узгоджено, що факт поставки товару підтверджується належним чином оформленими і підписаними обома сторонами документами (товарно-транспортні накладні, видаткові накладні)

Проте, доказів на підтвердження здійснення відповідачем поставки позивачу обумовленого у Договорі товару, матеріали справи не містять.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як зазначає позивач, та підтверджується матеріалами справи, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання із поставки обумовленого специфікаціями товару, що відповідачем не спростовано.

У відповідності до п. 10.1 Договору у разі порушення постачальником терміну поставки товару, постачальник сплачує покупцеві неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на цей період, що обчисляються від суми грошових коштів, на яку не поставлено у строк товар, за кожен день прострочення.

У разі непостачання (відмови від поставки) товару, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару. У зазначеному випадку покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від Договору та вимагати повернення сплачених грошових коштів за непоставлений товар (в разі проведення передоплати за товар).

Постачальник зобов`язаний повернути отримані за непоставлений товар грошові кошти протягом трьох банківських днів з моменту отримання письмової вимоги покупця. За кожен день прострочення повернення грошових коштів посталь ник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на цей період, що обчислюється від неповерненої суми.

05.12.2020 позивач звернувся до відповідача із Претензією № 09/2820 від 04.12.2020 у якій зазначив про відмову від Договору на підставі п. 10.1 Договору та вимагав повернути отриманий за Договором аванс у сумі 27 200,00 грн., сплатити неустойку в сумі 285,38 грн., пеню в розмірі 80,26 грн. та штраф у розмірі 5 440,00 грн., яка отримана відповідачем 09.12.2020

Однак, означена вимога залишена відповідачем без задоволення та відповіді.

З урахуванням умов Договору, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був повернути грошові кошти у розмірі 27 200,00 грн., сплачені у якості попередньої оплати за Договором, в строк до 12.12.2020, а з 13.12.2020 відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у відповідача виникло грошове зобов`язання по поверненню позивачу передоплати у розмірі 27 200,00 грн., а строк його виконання настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 27 200,00 грн. згідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України. Відповідачем вказаний обов`язок не спростований, доказів поставки товару або повернення попередньої оплати за Договором не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

З огляду на викладене вище, враховуючи встановлений судом факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення відповідачем покупцю передоплати у розмірі 27 200,00 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню за порушення зобов`язання щодо поставки товару в розмірі 312,13 грн., штраф у розмірі 5 440,00 грн. та пеню, нараховану за порушення зобов`язання щодо повернення попередньої оплати в розмірі 410,94 грн.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

У відповідності до п. 10.1 Договору у разі порушення постачальником терміну поставки товару, постачальник сплачує покупцеві неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на цей період, що обчисляються від суми грошових коштів, на яку не поставлено у строк товар, за кожен день прострочення.

У разі непостачання (відмови від поставки) товару, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 20% від вартості непоставленого товару. У зазначеному випадку покупець має право в односторонньому порядку відмовитися від Договору та вимагати повернення сплачених грошових коштів за непоставлений товар (в разі проведення передоплати за товар).

Постачальник зобов`язаний повернути отримані за непоставлений товар грошові кошти протягом трьох банківських днів з моменту отримання письмової вимоги покупця. За кожен день прострочення повернення грошових коштів посталь ник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на цей період, що обчислюється від неповерненої суми.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України).

Водночас, в силу приписів частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Цю норму Цивільного кодексу України слід розуміти так, що спеціальними законами можуть передбачатися особливості регулювання певних майнових відносин в сфері господарювання.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

У пункті 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексу України" зазначено, що спеціальні норми ГК України, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами ЦК України, які містять відповідне загальне регулювання. Наприклад, правила частини першої статті 232 ГК України, відповідно до якої збитки відшкодовуються в частині, не покритій штрафними санкціями (залікова неустойка), підлягають переважному застосуванню перед правилами частини першої статті 624 ЦК України, відповідно до якої неустойка підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (штрафна неустойка).

При цьому, слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Тому в разі, якщо норми ГК України не містять особливостей регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання, а встановлюють загальні правила, які не узгоджуються із відповідними правилами ЦК України, слід застосовувати правила, встановлені ЦК України.

За таких обставин, до спірних правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми Господарського кодексу України, які регулюють майнову відповідальність суб`єктів господарювання за порушення господарських зобов`язань.

В силу приписів статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.

Аналізуючи в сукупності вищевказані норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Про це, зокрема, свідчить використання законодавцем таких термінів, як "зобов`язання", "грошова сума".

Як наслідок, враховуючи приписи частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України та частину 2 статті 4 Господарського кодексу України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, сторони господарського договору мають право забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання, а не лише грошового.

При цьому, аналізуючи частину 3 статті 549 Цивільного кодексу України у контексті меж свободи договору, визначених абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що сторони в договорі можуть змінити її положення та забезпечити за допомогою пені не лише грошове зобов`язання.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені як за порушення строків поставки товару, так і за порушення строку повернення сплачених коштів, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає пеня за порушення зобов`язання щодо поставки товару в розмірі 312,13 грн. та пеня, нарахована за порушення зобов`язання щодо повернення попередньої оплати в розмірі 410,94 грн.

Також, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми штрафу, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає штраф у розмірі 5 440,00 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про поставку товару у строки встановлені Договором, та як наслідок відсутність підстав для повернення авансу у зв`язку з не поставкою товару.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Естар.УА» (02167, м. Київ, вул. Милославська, будинок 6, офіс 301; ідентифікаційний код: 42151761) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Ойл» (36011, Полтавська область, м. Полтава, вул. Лідова, будинок 10, кімната 6; ідентифікаційний код: 38516938) попередню оплату в розмірі 27 200 (двадцять сім тисяч двісті) грн. 00 коп., пеню за порушення зобов`язання щодо поставки товару в розмірі 312 (триста дванадцять) грн. 13 коп., штраф у розмірі 5 440 (п`ять тисяч чотириста сорок) грн. 00 коп., пеню, нараховану за порушення зобов`язання щодо повернення попередньої оплати у розмірі 410 (чотириста десять) грн. 94 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 15.04.2021

Суддя О.А. Грєхова