ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року Справа № 925/160/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Пріхно Л.А.,

за участі представників сторін:

від Звенигородської місцевої прокуратури - Хиля А.С. - прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури,

від позивача - Пугач Л.М. - представник за довіреністю,

від відповідача - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом першого заступника керівника Звенигородської місцевої

прокуратури, м. Звенигородка, Черкаської області в інтересах

держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті,

м. Київ

до фізичної особи-підприємця Бондарець Валентини Михайлівни,

м. Тальне, Черкаської області

про стягнення 9 665 грн. 53 коп.,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернувся з позовом перший заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до фізичної особи-підприємця Бондарець Валентини Михайлівни про стягнення з відповідача 9 665 грн. 53 коп. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування за перевищення нормативних вагових параметрів згідно акту від 04 квітня 2018 року № 0019637.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 16 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16 березня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 16 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 06 квітня 2021 року.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій останній вказував, що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки MAN модель TGA 26.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 є Бондарець В.М. , а власником спеціалізованого причепу типу ПР-самоскид -Е марки Kumlin, моделі АК-24-3В реєстраційний номер НОМЕР_2 є приватне підприємство "Сільвер-Макс". Однак відповідно до договору оренди транспортного засобу від 17 травня 2017 року відповідач передав вказаний автомобіль в користування на умовах оренди приватному підприємству "Сільвер-Макс" строком на три роки з 17 травня 2017 року по 17 травня 2020 року.

Відповідно до договору суборенди транспортного засобу №8 від 17 травня 2017 року вищевказаний автомобіль приватне підприємство "Сільвер-Макс" передало в користування на умовах суборенди товариству з обмеженою відповідальністю "Вілліта" строком на три роки з 17 травня 2017 року по 17 травня 2020 року.

В зв`язку з чим відповідач вважає необґрунтованими доводи прокурора викладені у позові щодо порушення відповідачем вимог законодавства України, а саме перевищення транспортним засобом нормативний вагових параметрів як і сам факт здійснення ним вантажних перевезень в проміжок часу зазначений у позові.

В зв`язку з чим відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

До відзиву відповідачем було додано копії договору оренди транспортного засобу від 17 травня 2017 року, договору №8 суборенди транспортного засобу від 17 травня 2017 року та акту приймання-передачі до договору суборенди транспортного засобу №8 від 17 травня 2017 року.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Посвідчення документа керівником підприємства, установи, організації здійснюється відповідно до вимог Національного стандарту України "Вимоги до оформлювання документів" ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07 квітня 2003 року №55 та Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року №1000/5.

Правовий висновок щодо процедури засвідчення копій документів неодноразово відображено у постановах Верховного Суду, зокрема постанові Касаційного адміністративного суду у складі ВС від 08 травня 2019 року по справі №160/7887/18 та від 19 березня 2019 року у справі №817/662/18.

Водночас додані відповідачем до відзиву копії документів не засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Тобто, належних доказів в обґрунтування наведених у відзиві обставин відповідачем суду не надано.

У відповіді на відзив позивач вказував, що у відповідності до ТТН №1 від 04 березня 2018 року автомобільним перевізником зазначено Бондарець Валентину Михайлівну .

На момент виявлення порушення, розгляду справи по суті в Управлінні та після отримання листа про зобов`язання сплатити нараховану плату за проїзд, відповідачем не було надано жодного доказу, який би спростував його причетність до подій, зафіксованих атом від 04 квітня 2018 року.

Дії службових осіб, розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування відповідачем в судовому порядку не оскаржувались.

Сам по собі договір оренди транспортного засобу лише засвідчує намір сторін, що його уклали, щодо використання транспортного засобу. Докази того, що такий договір був дійсно спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, відповідач не надав.

Також позивач вказував, що відповідач не надав доказів отримання ним орендної плати за користування транспортним засобом та тимчасовий реєстраційний талон.

Власник транспортного засобу в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування зобов`язаний здійснити його перереєстрацію, а водій при перевезенні вантажів зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи на підставі яких на законних підставах використовується транспортний засіб (договір оренди та тимчасовий реєстраційний талон).

Тобто, якщо б перевезення під час перевірки набито здійснювалось товариством з обмеженою відповідальністю "Вілліта", як стверджує відповідач, договори оренди та суборенди транспортного засобу від 17 травня 2017 року мали бути в наявності у водія і пред`являтись державним інспекторам Укртрансбезпеки на момент проведення перевірки, чого фактично не мало місця.

В зв`язку з чим позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

В судовому засіданні, яке відбулося 06 квітня 2021 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/160/21.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, а також заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що на підставі затвердженого щотижневого графіку проведення рейдових перевірок Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області у період 02 квітня 2018 року - 08 квітня 2018 року та направлення на рейдову перевірку від 02 квітня 2018 року №029280 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області на автомобільній дорозі Київ-Одеса (210км+450м) 04 квітня 2018 року проведено перевірку транспортного засобу марки МАN модель ТGА "26.440", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та спеціалізованого причіпу, типу ПР-самоскид-Е, марки Кumlin, модель АК-24-3В, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

За результатами проведення документальної перевірки посадовими особами складено акт від 04 квітня 2018 року №0019637 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів (а.с. 29).

Також під час перевірки складено розрахунок від 04 квітня 2018 року №32 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 04 березня 2018 року №1 автомобіль марки модель ТGА "26.440", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належать фізичній особі - підприємцю Бондарець Валентині Михайлівні, під керуванням водія ОСОБА_1 прямував із пункту навантаження Черкаська область, с. Пугачівка до пункту розвантаження: с. Ропотуха, Черкаська область та віз вантаж (зерно кукурудзи) насипом масою брутто 64 тони.

З акту про перевищення вагових параметрів №0019637 від 04 квітня 2018 року (а.с.29) та довідки №0000637 вбачається, що фактична маса вантажу 61,55 тон., а нормативно допустима 44 тони.

Осьове навантаження на здвоєну вісь 25,25 тон, при максимально допустимому навантаженні для контейнеровозів - 18 тон.

Роздруківка даних вагового контролю також знаходиться в матеріалах справи (а.с.31).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортний засіб МАN модель ТGА "26.440", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить фізичній особі-підприємцю Бондарець Валентині Михайлівні.

Спеціалізований причіп, типу ПР-самоскид-Е, марки Кumlin, модель АК-24-3В, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 належить приватному підприємству "Сільвер-Макс".

На підставі складених у ході здійснення габаритно-вагового контролю матеріалів посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Черкаській області складено розрахунок від 04 квітня 2018 року №32 плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 04 квітня 2018 року № 0019637 та нараховано плату за проїзд у розмірі 298,26 євро, що за перерахунком згідно офіційного курсу валют євро до гривні Національного банку України станом на 04 квітня 2018 року еквівалентно 9 665 грн. 53 грн. (на день проведення розрахунку, а саме на 04 квітня 2018 року курс гривні до 100 євро становив 32,4064 грн.), яку відповідачем на час звернення прокурора до суду не сплачено.

Відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30 (далі - Правила № 30), транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

В свою чергу, положенням п.22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Однак, в порушення вищевказаних норм результати габаритного контролю транспортного засобу, що належать фізичній особі-підприємцю Бондарець Валентині Михайлівні перевищували допустимі норми перевезення вантажів.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно з ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30 березня 1994 року, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Згідно п. 3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними, дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007 року "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" (далі - Порядок №879), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до п.п. 4 п. 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно п. 27 Порядку №879 передбачено, що плата за проїзд справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Згідно з п. 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Згідно із п. 311 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Незважаючи на те, що відповідно до п. 311 Порядку перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки, за даними листа Державної служби України з безпеки на транспорті від 10 грудня 2020 року №2290/05/14-20, відповідач у визначений вище термін кошти добровільно не сплатив.

У п. 26 Порядку №879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Окрім того, ч. ч. 6, 7 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України, крім адміністративно-господарських штрафів, передбачених абзацами чотирнадцятим - шістнадцятим частини першої статті 60 цього Закону, та плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, які зараховуються до державного дорожнього фонду.

Плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, зараховується до державного дорожнього фонду.

Законом України "Про дорожній рух" (ч. 2 ст. 29) передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких

перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт", центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до п. 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567, державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Чинним законодавством України про автомобільний транспорт відповідальність за його порушення покладено на автомобільних перевізників (ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт"), а не на власників чи користувачів транспортних засобів, відповідачем у справах про стягнення плати повинен бути саме перевізник.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

При цьому необхідно розрізняти поняття власника та перевізника, оскільки перевізник не обов`язково має транспортний засіб у власності.

Також не ототожнюється поняття перевізника із фактичним користувачем транспортного засобу - водієм, який керує ним на час перевірки за трудовою чи іншою угодою. Водії можуть нести відповідальність тільки у тому разі, коли одночасно є перевізниками.

З наведених вище підстав суд відхиляє доводи відповідача, що викладені у відзиві на позов.

Крім того, за результатами перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, а також виявлення порушення фізичною особою-підприємцем Бондарець Валентиною Михайлівною цього законодавства, відносно нього начальником Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області складено постанову від 02 травня 2018 року №029134 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 1 700 грн. за результатами перевірки від 04 квітня 2018 року.

Таким чином, фізична особа-підприємець Бондарець Валентина Михайлівна є належним відповідачем по справі, оскільки відповідно до даних Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань основними видами діяльності фізичної особи-підприємця Бондарець Валентини Михайлівни є - 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

Крім цього, відповідно до товарно-транспортної накладної від 04 березня 2018 року №1, що міститься в матеріалах справи, фізична особа-підприємець Бондарець Валентини Михайлівни зазначена автомобільним перевізником.

За своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а є сумою на відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Вказана правова позиція наведена у постановах Великої Палати Верхового Суду від 06 червня 2018 року у справі № 820/1203/17 та від 30 січня 2019 року у справі № 803/3/18.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України під час розгляду справи не було доведено відсутності своєї вини у заподіянні державі шкоди заподіяної внаслідок перевищення вагових нормативних параметрів під час перевезення вантажу.

При цьому судом враховано наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою перевізника (відповідача) та збитками держави, вини перевізника.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню 9 665 грн. 53 коп. збитків, як плати за проїзд великоваговим транспортним засобом.

Щодо питання представництва прокурором інтересів держави в суді слід зазначити, що стаття 23 Закону України "Про прокуратуру" визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 звернула увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц зазначила, що системне тлумачення абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Відповідно до абз. 3 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10 вересня 2014 року "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11 лютого 2015 року зі змінами та доповненнями (далі - Положення № 103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно п. 4 Положення № 103 основними завданнями Укртрансбезпеки, серед іншого, є здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Також відповідно до п.п. 2, 15, 27, 28, 29 п. 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, серед іншого: державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, видає в установленому порядку обов`язкові до виконання приписи щодо усунення порушень вимог нормативно-правових актів з питань безпеки на транспорті, крім морського та річкового транспорту, та здійснює контроль за виконанням таких приписів, у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

З викладеного слідує, що Укртрансбезпека та її територіальні органи виконують функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховують відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Отже, нормами чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

Відповідно до ч.2 ст.4 ЦПК України та ч.3 ст.4 ГПК України передбачено, що у випадках встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб. Єдиним Законом, який встановлює повноваження Укртрансбезпеки є Закон України "Про автомобільний транспорт", де у ст. 6 вказаного закону визначені повноваження.

У відповідності до абзацу першого п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Зокрема, п.1.3 Положення про територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті визначає, що територіальні органи утворюються в порядку, передбаченому статтею 21 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади".

Окрім того, Положення про територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті визначає організаційно-правовий статус, основні завдання, функції, повноваження та організаційні засади діяльності територіальних органів.

Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, а також міжрегіональних (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць), утворених відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року №196-р «Про оптимізацію діяльності і територіальних органів Державної служби України з безпеки на транспорті».

Відповідно до п. 1.2 вищевказаного Положення територіальний орган є структурним підрозділом апарату Укртрансбезпеки і забезпечує виконання покладених на Укртрансбезпеку завдань на території Автономній Республіці Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а такий, що утворений як міжрегіональний територіальний орган, - на території декількох адміністративно-територіальних одиниць, на які поширюються його повноваження. Основні завдання територіального органу та його функції визначені у вказаному Положенні.

Таким чином, Уктрансбезпека як урядовий орган державного управління по контролю на автомобільному транспорті, реалізуючи повноваження щодо габаритно-вагового контролю та нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Так, відповідно до п.3.17 вищевказаного Положення, територіальний орган відповідно до покладених на нього завдань у межах повноважень здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Зважаючи на викладене, Державна служба України з безпеки на транспорті є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах.

Незважаючи на вказане, Державною службою України з безпеки на транспорті, жодних заходів щодо захисту інтересів держави з метою надходження коштів до Державного бюджету України не вжито.

Приписами п. 41 Порядку встановлено, що дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Визначена плата за проїзд, не оскаржена в установленому порядку та не сплачена перевізником транспортного засобу у встановлені чинним законодавством строки.

З урахуванням вищевикладеного, підставою для представництва Звенигородською місцевою прокуратурою інтересів держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті є факт несплати відповідачем до Державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в загальній сумі 9 665 грн. 53 коп. та нездійснення уповноваженим органом захисту інтересів держави з метою надходження коштів до бюджету.

Отже, враховуючи нездійснення Державною службою України з безпеки на транспорті в розумні строки заходів для звернення до суду з позовом стосовно захисту інтересів держави, враховуючи повноваження прокурора самостійно визначати, у чому полягає порушення інтересів держави і визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, суд дійшов висновку, що прокурор в даному випадку належним чином обґрунтував та довів підстави для представництва інтересів держави в суді, а тому підстав для залишення позову без розгляду не вбачається.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Бондарець Валентини Михайлівни, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 в дохід Державного бюджету України (ГУК у Черкаській області/тг м. Черкаси/ 22160100; ; номер рахунку UА0023759) - 9 665 гри. 53 коп. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

3. Стягнути з фізичної особи - підприємця Бондарець Валентини Михайлівни, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 на користь Черкаської обласної прокуратури, бул. Шевченка, 286, м. Черкаси, ідентифікаційний код 02911119, розрахунковий рахунок UА0003751, в ДКСУ у м. Київ судовий збір у розмірі 2 270 гри. 00 коп.

Видати відповідні накази після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 12 квітня 2021 року.

Суддя А.В. Васянович