ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2021 р. Справа № 911/2523/20

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., за участю секретаря судового засідання Литовки А.С., розглянув матеріали справи

за позовом першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури

в інтересах держави в особі:

1. Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства

2. Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство»

до: 1. Сквирської районної державної адміністрації

2. фізичної особи-підприємця Ільченка Володимира Анатолійовича

про зобов`язання повернути земельну ділянку

за участю представників

прокуратури: Карнов А.О., посвідчення № 041971 від 11.03.2016;

позивачів: не з`явились;

відповідача 1: не з`явився;

відповідача 2: Мусійко В.В. предст. за дов. від 19.01.2021.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області звернувся перший заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури (далі прокурор) з позовом в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства і Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» (далі ДП «Білоцерківський лісгосп») до Сквирської районної державної адміністрації (далі Сквирська РДА) та фізичної особи-підприємця Ільченка Володимира Анатолійовича (далі ФОП Ільченко В.А.), в якому просить суд зобов`язати ФОП Ільченка В.А. повернути у власність держави з правом постійного користування ДП «Білоцерківський лісгосп» земельну ділянку площею 2,4573 га з кадастровим номером :03:016:0003, яка розташована в адміністративних межах Кам`яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області.

Підставами пред`явлення позову, за твердженнями прокурора, є обставини прийняття Сквирською РДА розпорядження від 11.10.2005 за № 474 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку водного фонду СПД Ільченку В.А. для риборозведення в межах Кам`яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області» та подальша передача в оренду ФОП Ільченку В.А. земельної ділянки лісогосподарського призначення без погодження постійного користувача ДП «Білоцерківський лісове лісгосп», із наданням не передбаченому законом суб`єкту та для невизначених земельним і лісовим законодавством цілей.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 09.11.2020.

Через канцелярію суду 30.10.2020 від Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства надійшов лист від 21.10.2020 № 06-31/1753, у якому повідомляється, що з інформації, наданої ДП «Білоцерківський лісгосп», земельна ділянка з кадастровим номером :03:016:0003 площею 2,4573 га накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Білоцерківський лісгосп» у кварталі 81 виділ 3 Сквирського лісництва. Погодження на вилучення вказаної ділянки з лісового фонду, зміну цільового призначення ДП «Білоцерківський лісгосп» не надавав. Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства підтримує позицію прокуратури в повному обсязі та просить суд справу слухати без їх участі.

Через канцелярію суду 02.11.2020 від ФОП Ільченка В.А. надійшов відзив на позовну заяву від 28.10.2020, у якому відповідач 2 позов не визнає та не погоджується з вимогами прокуратури.

ФОП Ільченко В.А. вважає, що законно отримав у користування на умовах оренди спірну земельну ділянку водного фонду, добросовісно нею володіє.

Також, на думку ФОП Ільченко В.А., матеріали справи не містять документів, якими було б встановлено межі та розміри земельних ділянок лісового фонду, які передавались у постійне користування, не містять планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування станом до 2003 року та станом на 2004-2007 роки.

Через канцелярію суду 09.11.2020 від Сквирської РДА надійшов відзив на позовну заяву від 04.11.2020, у якому відповідач 1 вважає, що спірна земельна ділянка, надана в оренду Сквирською РДА ФОП Ільченку В.А., на момент передачі її в оренду не відносилась до земель лісового фонду, а тому, на думку відповідача 1, Сквирська РДА, видаючи оспорюване розпорядження, діяла в межах чинного на той час законодавства.

Через канцелярію суду 25.11.2020 від прокуратури надійшла відповідь на відзив Сквирської РДА та 07.12.2020 відповідь на відзив ФОП Ільченка В.А. У відповідях на відзиви прокурор наполягає на тому, що доданими до позовної заяви документами підтверджується факт перебування спірної земельної ділянки в постійному користуванні ДП «Білоцерківський лісгосп», а тому доводи, викладені у відзивах не спростовують правомірність вимог прокурора.

З метою вирішення питань, визначених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), у підготовчому засіданні неодноразово оголошувалась перерва, строк підготовчого провадження продовжувався на тридцять днів, про що 23.11.2020 судом постановлено ухвалу.

На підставі ухвали Господарського суду Київської області від 11.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.01.2021.

Ухвалою суду від 06.01.2021 розгляд справи по суті призначено на 20.01.2021.

У судовому засіданні 20.01.2021 судом заслухано вступне слово прокурора стосовно вимог заявленого позову, а також вступні слова представників відповідачів стосовно змісту та підстав своїх заперечень проти позову.

Розгляд справи по суті неодноразово відкладався.

У судовому засіданні 19.02.2021 судом закінчено з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами та вирішено перейти до судових дебатів. Прокурор та представник відповідача 2 виступили із заключними словами, посилаючись на обставини і докази досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 ГПК України, 19.02.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Сквирською РДА 11.10.2005 видано розпорядження № 474 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку водного фонду СПД Ільченку Володимиру Анатолійовичу для риборозведення в межах Кам`яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області», яким, зокрема:

- затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку водного фонду СПД Ільченку Володимиру Анатолійовичу в межах Кам`яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області (пункт 1);

- надано в оренду СПД Ільченку Володимиру Анатолійовичу земельну ділянку водного фонду загальною площею 2,4573 га, в тому числі під водою 1,2435 га, прибережна захисна смуга 1,2138 га (інші захисні насадження 0,3649 га, заболочені землі 0,8489 га) для риборозведення строком на 49 років, з дати державної реєстрації оренди земельної ділянки водного фонду (пункт 2).

Між Сквирською РДА (орендодавець) та суб`єктом підприємницької діяльності Ільченком В.А. (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду та водного об`єкту 28.04.2005 (далі договір оренди), відповідно до п. 1 якого орендодавець на підставі розпорядження від 11.10.2005 № 474 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду та водний об`єкт для риборозведення, що знаходяться в межах Кам`яногребельської сільської ради.

За умовами п. 2, 4 договору оренди, в оренду передається земельна ділянка водного фонду загальною площею 1,2138 га, у тому числі прибережна захисна смуга 1,2138 га (з них інші захисні насадження 0,3649 га, болота 0,8489 га). В оренду передається водний об`єкт площею 1,2435 га, у тому числі під водою 1,2435 га.

Передача в оренду земельної ділянки в оренду здійснюється за проектом землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки водного фонду, розробленим ТОВ «Геотехцентр» та затвердженим розпорядженням голови Сквирської райдержадміністрації від 11.10.2005 № 474 (п. 18 договору оренди).

Згідно з п. 19 договору оренди передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 10-денний термін після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі.

Земельна ділянка вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб (п. 26 договору оренди).

У прикінцевих положеннях договору оренди сторонами погоджено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Вказаний договір оренди зареєстровано Сквирським районним відділом Київської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.05.2006 за № 0.

Згідно з актом приймання-передачі орендованої земельної ділянки водного фонду від 28.04.2006 орендодавець передав, а орендар прийняв в користування орендовану за договором оренди між сторонами від 05.05.2006 земельну ділянку водного фонду площею 1,2138 га, у тому числі прибережна захисна смуга 1,2138 га (з них інші захисні насадження 0,3649 га, болота 0,8489 га) для риборозведення.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46869729 від 15.05.2019, державним реєстратором Сквирської РДА Харченко М.І. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ФОП Ільченком В.А. права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:016:0003 за адресою: Київська обл., Сквирський р-н, Кам`яногребельська сільська рада.

Стверджуючи про те, що розпорядження Сквирської РДА від 11.10.2005 за № 474 суперечить вимогам земельного та лісового законодавства України, прокурор посилається на те, що розпорядженням Сквирської РДА від 21.04.2004 № 248 «Про передачу земель лісового фонду у постійне користування Білоцерківському спеціалізованому лісогосподарському підприємству для ведення лісового господарства на території Сквирського району» передано в постійне користування земельні ділянки лісового фонду Білоцерківському спеціалізованому лісогосподарському підприємству для ведення лісового господарства на території району згідно додатку.

Прокурор зазначає, що з інформації виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 20.08.2019 № 595 земельна ділянка з кадастровим номером :03:016:0003 входить до складу земель державного лісового фонду кварталу 81 виділів 1, 3 Сквирського лісництва ДП «Білоцерківський лісгосп», що також підтверджується фрагментом публічної кадастрової карти України з нанесеною частиною межі кварталу 81 і таксаційних виділів Сквирського лісництва ДП «Білоцерківський лісгосп» та межами спірної земельної ділянки станом на 01.01.2015.

Крім того, як вказує прокурор, згідно з інформацією ДП «Білоцерківський лісгосп» від 07.08.2019 № 428 земельна ділянка з кадастровим номером :03:016:0003 перебуває у постійному користуванні лісгоспу і розміщена у кварталі 81 виділ 3 Сквирського лісництва ДП «Білоцерківський лісгосп» на території Кам`яногребельської сільської ради Сквирського району. ДП «Білоцерківський лісгосп» зазначило, що не надавало згоди на вилучення вказаної земельної ділянки із свого постійного користування.

Також прокурор посилається на лист Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 13.08.2019 № 04-48/1621, в якому, у відповідь на запит Білоцерківської місцевої прокуратури № 33-02-442вих19 від 02.08.2019, повідомляється, що Управління не надавало погодження на вилучення земельної ділянки з кадастровим номером :03:016:0003 та зміни її цільового призначення.

Таким чином прокурор вважає, що належність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду ДП «Білоцерківський лісгосп» та розташування її у кварталі 81 виділів 1, 3 Сквирського лісництва ДП «Білоцерківський лісгосп» підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, викопіюванням з Публічної кадастрової карти України та розпорядженням Сквирської РДА від 21.04.2004 № 248 «Про передачу земель лісового фонду у постійне користування Білоцерківському спеціалізованому лісогосподарському підприємству для ведення лісового господарства на території Сквирського району» з додатком.

Водночас прокурор зауважує на те, що розпорядження Сквирської РДА від 11.10.2005 за № 474, видано всупереч вимог ст. 9 Лісового кодексу України, оскільки спірна земельна ділянки виділялася не для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт, а також без погодження з ДП «Білоцерківський лісгосп», як постійного користувача.

У зв`язку з цим прокурор заявив позов в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства і ДП «Білоцерківський лісгосп» про зобов`язатння ФОП Ільченка В.А. повернути у власність держави з правом постійного користування ДП «Білоцерківський лісгосп» земельну ділянку площею 2,4573 га з кадастровим номером :03:016:0003, яка розташована в адміністративних межах Кам`яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній. (частина третя). Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший-третій частини четвертої).

Отже відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому представництво прокурором в суді інтересів держави в особі державних компаній не допускається.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Позов у цій справі прокурор подав в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Білоцерківський лісгосп» з посиланням на їх бездіяльність щодо захисту інтересів держави, які порушені, на думку прокурора, внаслідок незаконного відведення земель лісогосподарського призначення.

Однак, звертаючись до суду в інтересах держави в особі ДП «Білоцерківський лісгосп», яке не є органом державної влади або іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого належить захист інтересів держави, зокрема, в галузі реалізації принципів регулювання земельних відносин або захисту природних ресурсів, прокурор порушив норми ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», згідно з якою здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній не допускається.

При цьому порушення прокурором встановленої Законом прямої заборони на звернення до суду в інтересах державної компанії виключає необхідність з`ясування питання невиконання або неналежного виконання таким позивачем дій, спрямованих на захист власних прав та інтересів або інтересів держави. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 906/853/17 та від 15.09.2020 у справі № 911/551/19.

Беручи до уваги наведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі ДП «Білоцерківський лісгосп», у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити позов, поданий прокурором в інтересах держави в особі ДП «Білоцерківський лісгосп», без розгляду відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Стосовно позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

У свою чергу, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісового фонду (ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства є Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство), про що зазначено у п. 1 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 №521.

Відповідно до п. 7 зазначеного Положення Держлісагентство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Так, згідно з п.1 Положення про обласні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 21.03.2012 № 134 (далі-Положення № 134), територіальними органами Держлісагентства є обласні управління лісового та мисливського господарства.

Завданням Управлінь є реалізація повноважень Держлісагентства на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці у сфері лісового та мисливського господарства (п. 3 Положення № 134).

Пунктами 4.3, 4.4, 4.7 Положення про Управління Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, затвердженого наказом Держлісагентством від 12.11.2012 № 401 визначено, що Управління відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за додержанням норм, правил та інших нормативно-правових актів з ведення лісового господарства; здійснює управління об`єктами державної власності в межах повноважень, визначених законодавством; координує діяльність підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства України, крім підприємств, установ, організацій, які безпосередньо підпорядковуються Держлісагентству України.

Отже державний орган, який безпосередньо здійснює на території Сквирського району Київської області контроль у сфері лісового та мисливського господарства є Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства.

Звертаючись з даним позовом до господарського суду, прокурор зазначив, що вказаним уповноваженим органом, за наявності факту порушення інтересів держави, своєчасних заходів щодо повернення спірної земельної ділянки, яка вибула із власності держави незаконно, по даний час не вжито, що стало підставою для звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, як органу управління державним майном, що перебуває у користуванні державного підприємства.

Як вже зазначено вище, прокурор посилається на незаконність видачі Сквирською РДА незаконного розпорядження від 11.10.2005 № 474 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку водного фонду СПД Ільченку Володимиру Анатолійовичу для риборозведення в межах Кам`яногребельської сільської ради Сквирського району Київської області», з огляду на те, що Сквирська РДА передала ФОП Ільченку В.А. земельну ділянку лісогосподарського призначення без погодження постійного користувача, із наданням не передбаченому законом суб`єкту та не визначених земельним і лісовим законодавством цілей.

Відповідно до приписів ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (ст. 19 Земельного кодексу України).

За приписами ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями в межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які поширюється особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність.

При цьому, за змістом ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини, що виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать Земельного кодексу України.

Водночас у ч. 2 ст. 5 Лісового кодексу України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Отже, застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин мають визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що, за змістом ст. 63 Лісового кодексу України, полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно зі ст. 7 Лісового кодексу України ліси, розташовані в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Відповідно до ст. 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається й реалізується державою в особі Кабінету Міністрів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій згідно із законом.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України (у редакції, чинній станом на квітень 2004 року) земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2004 Сквирська РДА, у зв`язку з припиненням діяльності колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, видала розпорядження № 248 «Про передачу земель лісового фонду у постійне користування Білоцерківському державному спеціалізованому лісогосподарському підприємству для ведення лісового господарства на території Сквирського району», яким, зокрема, передано в постійне користування земельні ділянки лісового фонду Білоцерківському державному спеціалізованому лісогосподарському підприємству для ведення лісового господарства на території району згідно додатку, яким передбачено перелік лісів та інших лісовкритих площ, які були в користуванні сільськогосподарських підприємств у Сквирському районі, зокрема, і у користуванні КСП «Перше травня» в межах Кам`яногребельської сільської ради Сквирського району, де вказано загальну площу 55,3 га, з яких: 26,0 га полезахисні лісосмуги.

Пунктами 2, 3 вказаного розпорядження, зобов`язано Управління сільського господарства і продовольства райдержадміністрації організувати роботу з передачі та уточнення розмірів земель лісового фонду, які знаходились у користування колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, а Білоцерківське державне спеціалізоване лісогосподарське підприємство зобов`язано виготовити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового фонду для передачі їх у постійне користування для ведення лісового господарства.

На виконання розпорядження № 248 від 21.04.2004 та наказу директора Білоцерківського держлісгоспу від 22.04.2004 № 26 «Про прийомку лісів колишніх сільськогосподарських підприємств» 24.05.2004 створено комісію для прийомки-передачі земель лісів колишніх КСП, якою встановлено, що по Кам`яногребельській сільській раді Сквирського району Київської області площа земель лісового фонду реформованих сільськогосподарських підприємств складає 61,0 га.

Зазначене свідчить про те, площа лісового фонду, яка була в користуванні КСП «Перше травня» по Кам`яногребельській сільській раді, вказана у додатку до розпорядження № 248 від 21.04.2004, не відповідає кількості площі вказаній в Акті прийомки-передачі земель лісового фонду у постійне користування Білоцерківському держлісгоспу від 24.05.2004.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Лісового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право постійного користування земельними ділянками лісового фонду посвідчується державним актом на право постійного користування землею.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом п. 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11.12.1986, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Згідно зі ст. 48 Лісового кодексу України матеріали лісовпорядкування мають бути затверджені в установленому порядку територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.

Матеріали справи не містять документів, якими було б установлено межі та розміри земельних ділянок лісового фонду, які передавалися у постійне користування, не містять затверджених у встановленому порядку планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування станом на момент видачі спірного розпорядження, що в свою чергу спростовує твердження прокурора щодо перебування спірної земельної ділянки лісового фонду в постійному користуванні ДП «Білоцерківський лісгосп».

Прокурором в якості доказів, що, на його думку, підтверджують віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення ДП «Білоцерківський лісгосп» надано лист виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 20.08.2019 № 595 з фрагментом з публічної кадастрової карти з нанесеними межами частини кварталу № 81 і таксаційних виділів Сквирського лісництва ДП «Білоцерківський лісгосп» та межами земельної ділянки згідно наданого кадастрового номеру станом на 2015 рік, а також лист ДП «Білоцерківський лісгосп» від 07.08.2019 № 428, до якого додано, зокрема, копії витягу з таксаційного опису земельних ділянок лісового фонду Сквирського лісництва на 2 арк. та викопіювання з плану насаджень Сквирського лісництва ДП «Білоцерківський лісгосп» на 1 арк.

За висновком суду, інформація у наданих до матеріалів справи листах є неконкретизованою, оскільки у них не вказано, на підставі яких конкретно планово-картографічних матеріалів були підготовлені листи та які дані Державного земельного кадастру та/або інші облікові дані управління використані.

Таким чином суд дійшов висновку про безпідставність посилання прокурора на вказані листи з додатками до них, як на правовстановлюючі документи, оскільки останні за своїм змістом не є матеріалами лісовпорядкування згідно зі ст. 48 Лісового кодексу України та не затверджені в установленому порядку. Належні докази, які б підтверджували право постійного користування ДП «Білоцерківський лісгосп» на спірну земельну ділянку в матеріалах справи відсутні.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з приписами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Система доказування у господарському процесі, засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту, чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини відповідними належними та допустимими доказами.

За висновками суду, прокурором не надано достатніх належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду та перебуває в постійному користуванні ДП «Білоцерківський лісгосп», з огляду на що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на прокуратуру.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, п. 2 ч. 1 ст. 226, ст. 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного підприємства «Білоцерківське лісове господарство» залишити без розгляду.

2. У задоволенні позову першого заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07.04.2021.

Суддя О.В. Щоткін