ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4039/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом 3-ті особи, які не Фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1. Фізична особа ОСОБА_2 , м. Харків; 2. Фізична особа ОСОБА_3 , м. Харків; 3. Фізична особа ОСОБА_4 , м. Харків
до 3-ті особи, які не Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Ліцей Професіонал" Харківської області, м. Харків заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: 1. Фізична особа ОСОБА_5 , м. Харків 2. Фізична особа ОСОБА_6 , м. Харків
про визнання недійсним рішення
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - не з`явився;

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2020 року Фізична особа ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсними та скасувати всі рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Харківського приватного навчально-виховного комплексу "Ліцей Професіонал" Харківської області від 11.09.2020 р., що оформлені протоколом загальних позачергових зборів учасників товариства від 11.09.2020 р.

Ухвалою суду від 16.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін, та з призначенням підготовчого засідання на 14.01.2021 р. о 10:15. Ухвалою суду від 14.01.2021 р. підготовче засідання відкладено на 02.02.2021 р. о 11:00.

Ухвалою суду від 02.02.2021 було задоволено заяву адвоката Савченко В.А. (вх. № 1181 від 19.01.2021 р.) про залучення до участі у справі третіх осіб, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), підготовче засідання відкладено на 16.02.2021 р. о 11:30.

Ухвалою суду від 16.02.2021 р. підготовче засідання відкладено на 04.03.2021 р. о 10:15. Ухвалою суду від 04.03.2021 р. було підготовче засідання відкладено на 16.03.2021 р. о 11:00 та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Суд постановив ухвалу 16.03.2021 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 01 квітня 2021 року о 10:15.

Позивач в судове засідання не з`явився. Про причини своєї неявки суд не повідомив.

Представник Відповідача у судове засідання не з`явився. 16.03.2020 р. через канцелярію суду було подано заяву, в якій просить провести судове засідання за відсутністю представника Відповідача, позовні вимоги задовольнити.

Представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача у судове засідання не з`явився, 10.03.2021 р. через канцелярію суду за вх. № 5667 було надано пояснення третіх осіб, в яких просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 16.03.2020 р. через канцелярію суду за вх. № 1490 надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у судове засідання не з`явився, ніяких документів не надав. Причини неявки суду не відомі, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи викладене, а також те що відповідач в процесі розгляду даної справи не був позбавлений можливості реалізувати власні процесуальні права, в т.ч. щодо надання відзиву на позов та документів обґрунтування своїх доводів, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

При цьому, застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Зважаючи на те, що судом створено для сторін всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні умови для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України, а також у розумінні ст. 80 ГПК України, де сторони подають докази по справі, а також їх відсутності, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є засновниками (учасниками) НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ» (, адреса 61024 м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 22/24) із сукупною часткою у статутному капіталі Товариства 45,09%, а саме:

ОСОБА_2 - розмір частки 20 526,01 грн., що складає 0,62% статутного капіталу;

ОСОБА_3 - розмір частки 700 000,00 грн., що складає 21,15% статутного капіталу;

ОСОБА_4 - розмір частки 408 631,22 грн., що складає 12,35% статутного капіталу;

ОСОБА_1 - розмір частки 363 227,75 грн., що складає 10,97% статутного капіталу.

02 листопада 2020 року Позивач дізналась про існування протоколу загальних зборів учасників НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ» від 11.09.2020 року.

Позивач у своєму позові, як і треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) у наданому поясненні не погоджуються з рішеннями загальних зборів учасників НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ» від 11.09.2020, які оформлені протоколом від 11.09.2020 за підписом одного учасника ОСОБА_5 , оскільки вказаний протокол від 11.09.2020 учасниками не складався і не узгоджувався, рішення учасниками не приймалися і не плюсувалися, що підтверджується відсутністю наших підписів на спірному протоколі та взагалі не проводилися збори учасників товариства у зв`язку з відсутністю на зборах 3/4, від складу учасників НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ», що передбачено положеннями абзацу 2-ого пункту 7.3.Статуту НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ» та положеннями ч. 1 ст. 33 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Як зазначають учасники товариства ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), то взагалі були відсутні на загальних зборах 11 вересня 2020 року, про що є відповідні документи у НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ». Таким чином, прийняті ОСОБА_5 одноосібно рішення від імені загальних зборів товариства - грубо порушують права інших учасників, які участі у цих зборах не брали.

З матеріалів справи вбачається, що в порядку денному протоколу та у повідомленнях про скликання загальних зборів відсутні питання, щодо яких ухвалені рішення, що записані у цьому ж протоколі. Зокрема, відсутні питання про відсторонення директора і головного бухгалтера, оголошення конкурсу на заміщення цих посад, та про призначення тимчасово виконуючого обов`язки товариства.

Протокол загальних зборів учасників НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ» від 11.09.2020 за підписом ОСОБА_5 учасниками не підписувався, оскільки загальні збори 11.09.2020 не відбулися через відсутність учасників товариства, які володіють 3/4 частки в статутному капіталі, на цих зборах, тобто відсутністю кворуму.

Заявник та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача посилаються на те, що питання застосування положень пункту 7.3. Статуту та Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» вже було предметом судових справ № 922/298/19, 922/2200/19 за позовом третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Відповідно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , їх адвокату Савченко В.А. добре відомо було і на час проведення зборів, 11.09.2020 року, щодо судових рішень у справах № 922/298/19, 922/2200/19 та що відповідно до положення 7.3. Статуту та ст. 33 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» без присутності 3/4 від учасників НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСПОНАЛ» проведення зорів засновників є неправомірним, будь-яке посилання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , їх адвоката Савченко В.А. на невідповідність в цій частині нібито п. 7.3. Статуту вимогам закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» в редакції що дії з 2018 року з невиконанням рішень судів у справах 922/298/19, 922/2200/19, прямим порушенням принципу - верховенства права, принципу - правової визначеності та обов`язковості судових рішень, що передбачено і положеннями ст. 6, 13, 17 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод.

згідно із вказаним протоколом 11 вересня 2020 року у присутності двох учасників НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ», які у сукупності володіють часткою 54,91% статутного капіталу Товариства, а саме - ОСОБА_5 (частка 5,37% - 177 788,44 грн.) та ОСОБА_6 (частка 49,54% - 1 640 000,00 грн.) були проведені загальні збори учасників НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ» в особі представника Склокіної Зінаїди Казимирівни, яка діє на підставі довіреності № НМХ 692845 від 12.02.2018, виданої Волоком А.М. на підставі довіреності № НМІ 527452 від 22.09.2017.

У протоколі зафіксовано, що на загальних зборах присутні учасники НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ» з загальною часткою у статутному капіталі Товариства 54,91%.

На цих імітованих зборах за участі всього двох присутніх учасників, лише враховуючи їхні голоси, були вирішенні питання порядку денного та інші питання, що не були включені до порядку денного.

Питання порядку денного, що вказані у протоколі, наступні: 1. Про обрання голови загальних зборів учасників ТОВ НВК «Ліцей Професіонал».

2. Про розподіл чистого прибутку товариства за 2019 рік.

3. Про виплату дивідендів та їх розмір за 2019 рік.

4. Про затвердження результатів діяльності ТОВ НВК «Ліцей Професіонал» за період з 01.01.2018 р. по 01.01.2020 р., розподіл чистого прибутку за 2018 рік.

5. Про затвердження кошторису ТОВ НВК «Ліцей Професіонал» на 2020 -2021 навчальний рік.

6. Про обрання Голови Ради засновників ТОВ НВК «Ліцей Професіонал» та заступника Голови Ради засновників ТОВ НВК «Ліцей Професіонал» відповідно до пункту 7.2. Статуту ТОВ НВК «Ліцей Професіонал».

7. Про внесення змін до статуту ТОВ НВК «Ліцей Професіонал», приведення статуту ТОВ НВК «Ліцей Професіонал» до вимог чинного законодавства.

8. Про притягнення директора ТОВ НВК «Ліцей Професіонал» до відповідальності за порушення корпоративних прав учасників.

Позивач зазначає, що в протоколі від 11.09.2020 вказано, що інші учасники не з`явились і надали заяви про неможливість бути присутніми на загальних зборах. Де також, зазначено, що директор ОСОБА_8 повідомила усіх учасників про проведення загальних зборів, і при цьому не вчинила дій щодо організації загальних зборів учасників. Представник ОСОБА_9 на загальних зборах мала повноваження як представник фізичної особи ОСОБА_8 , а не як директора ОСОБА_8 .

У протоколі зафіксовано, що на загальних зборах присутні учасники НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ» з загальною часткою у статутному капіталі Товариства 54,91%.

Проведенням загальних зборів учасників НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ», прийняттям рішень загальними зборами учасників НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ», було грубо порушено вимоги законодавства України та права Позивача, як учасника товариства. Так, на думку Позивача таке рішення загальних зборів учасників від 11.09.2020 року має бути скасовано.

Відповідно до повідомлення виконавчого органу Відповідача від 03 серпня 2020 року, за ініціативою учасників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 директором були скликані загальні збори учасників Товариства на 11 вересня 2020 року о 11.00 на території НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ» із наступним порядком денним:

1. Про обрання голови загальних зборів учасників ТОВ НВК «Ліцей Професіонал».

2. Про розподіл чистого прибутку товариства за 2019 рік.

3. Про виплату дивідендів та їх розмір за 2019 рік.

4. Про затвердження результатів діяльності ТОВ НВК «Ліцей Професіонал» за період з 01.01.2018 р. по 01.01.2020 р., розподіл чистого прибутку за 2018 рік.

Відповідно до повідомлення виконавчого органу Відповідача від 28 серпня 2020 року, за ініціативою учасників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до порядку денного були внесені зміни та додані наступні питання: 1. Про затвердження кошторису ТОВ НВК «Ліцей Професіонал» на 2020-2021 навчальний рік.

2. Про обрання Голови Ради засновників ТОВ НВК «Ліцей Професіонал» та заступника Голови Ради засновників ТОВ НВК «Ліцей Професіонал» відповідно до пункту 7.2. Статуту ТОВ НВК «Ліцей Професіонал».

3. Про внесення змін до статуту ТОВ НВК «Ліцей Професіонал», приведення статуту ТОВ НВК «Ліцей Професіонал» до вимог чинного законодавства.

4. Про притягнення директора ТОВ НВК «Ліцей Професіонал» до відповідальності за порушення корпоративних прав учасників.

Статтею 31 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що учасники товариства повідомляються про проведення загальних зборів у встановлений законом строк, а саме за 30 днів до моменту його проведення. Відповідно до положень статті 31 ініціювати проведення загальних зборів учасників може будь-хто з учасників, який в сукупності володіє 10% статутного капіталу Товариства, однак організовувати питання щодо проведення загальних зборів може лише виконавчий орган.

Крім того, частиною 5 статті 31 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що вимога про проведення загальних зборів має містити також порядок денний.

Таким чином, директор НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ» ОСОБА_8 належним чином повідомила усіх учасників про проведення загальних зборів 11.09.2020 о 14.00 год.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.33 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (далі - Закон про ТОВ), загальні збори учасників проводяться в порядку, встановленому цим Законом та статутом товариства. Учасники товариства беруть участь у загальних зборах учасників особисто або через своїх представників.

Статутом НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ» 2016 року (чинним на тепер), а саме абзацом 2 пунктом 7.3 передбачено, що загальні збори є правомочними, якщо на них присутні не менше 3/4 від загальної кількості учасників НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ».

А отже на думку Позивача проведення будь-яких зборів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із сукупним розміром голосів 54,91% без участі інших учасників є неправомочними, оскільки це менше 3/4 загальної кількості голосів учасників товариства.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.33 Закону про ТОВ, загальні збори учасників передбачають спільну присутність учасників товариства в одному місці для обговорення питань порядку денного або можуть проводитися у режимі відеоконференції, що дозволяє бачити та чути всіх учасників загальних зборів учасників одночасно.

На загальних зборах учасників, що проводяться відповідно до частини третьої цієї статті, ведеться протокол, у якому фіксуються перебіг загальних зборів учасників та прийняті рішення. Протокол підписує голова загальних зборів учасників або інша уповноважена зборами особа. Кожен учасник товариства, який взяв участь у загальних зборах учасників, може підписати протокол.

Таким чином, Законом імперативно встановлено, що загальні збори товариства проводяться у присутності усіх учасників, та не передбачено проведення зборів за відсутності хоча б одного з них, не залежно від поважності причин відсутності на зборах.

У цьому випадку загальні збори в режимі відеоконференції не проводились, однак, як відомо Позивачу, здійснювалась відеофіксація представником ОСОБА_8 - адвокатом Камінською А.А.

У спірному протоколі навіть не зафіксовано надання фінансового звіту про господарську діяльність товариства. Навпаки, у обговоренні другого питання порядку денного вказано, що такий звіт не надавався взагалі, що не відповідає дійсності, оскільки і Позивач, і інші учасники отримували фінансові звіти за 2018-2019 роки від директора товариства ще до 11.09.2020.

Також, у обговореннях третього, четвертого, п`ятого, восьмого питань зазначено, що, начебто, учасникам не надавались документи фінансової звітності, кадрові та бухгалтерські документи, що унеможливило розгляд питань про розподіл чистого прибутку, виплату дивідендів, затвердження кошторису.

У четвертому питанні визначено результат діяльності товариства з 2018 по 2020 роки «як негативний».

В супереч наведені нормі закону, у четвертому питанні порядку денного, яке передбачало «затвердження результатів діяльності ТОВ НВК «Ліцей Професіонал» за період з 01.01.2018 р. по 01.01.2020 р., розподіл чистого прибутку за 2018 рік», було розглянуто і вирішено питання про звільнення головного бухгалтера товариства, а саме: висловлено недовіру, зобов`язано директора товариства звільнити ОСОБА_10 з посади головного бухгалтера та запропонувати три кандидатури на посаду головного бухгалтера.

Вказане повністю суперечить не лише ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», Статуту НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ», але й Кодексу законів про працю України, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено право учасника Товариства висловлювати недовіру і звільняти головного бухгалтера, а тим більше, не передбачено такої процедури для прийняття на роботу у товариство шляхом проведення конкурсу.

Позивач вважає, що головний бухгалтер ОСОБА_10 належним чином та в повній мірі виконує свої обов`язки головного бухгалтера з чітким дотриманням вимог до бухгалтерського обліку та фінансової звітності, та у відповідності до вимог діючого законодавства України.

Вказане підтверджується аудиторськими звітами про господарську діяльність НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ» за відповідні періоди.

Так само, восьме питання порядку денного передбачало притягнення директора ТОВ НВК «Ліцей Професіонал» до відповідальності за порушення корпоративних прав учасників.

Разом з тим, у рішенні, яке було прийнято з цього питання, вирішено не притягнення до відповідальності директора товариства, а висловлено недовіру та відсторонено директора від виконання обов`язків. Разом з цим, у протоколі зазначено про призначення тимчасово виконуючого обов`язки директора ОСОБА_11 , та зобов`язано її провести конкурс на посаду директора ліцею, у супереч вимогам Закону про ТОВ, положенням Статуту та законодавству про працю.

Тобто, фактично були прийняті рішення з питань, що не були включені одноголосним голосуванням учасників до порядку денного.

За таких обставин, за ці рішення не було проголосовано належним чином, а тому вони є незаконними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.6 ст.33 Закону про ТОВ, усі витрати на підготовку та проведення загальних зборів учасників несе товариство. Якщо загальні збори учасників ініційовані учасником товариства, витрати на підготовку та проведення таких загальних зборів учасників несе учасник товариства, який ініціює їх проведення, якщо інше рішення не прийнято загальними зборами учасників.

Слід зазначити, що ініціюючі учасники не покрили жодних витрат на підготовку та проведення загальних зборів, хоча буди зобов`язані за законом. А тому посилання у протоколі на не вчинення директором товариства дій для підготовки і проведення загальних зборів є недоцільними.

Таким чином, проведення загальних зборів учасників НВК «ЛІЦЕЙ ПРОФЕСІОНАЛ» за відсутності усіх учасників товариства на зборах, або, хоча б, допустимого Статутом кворуму, розгляд питань, що не включені до порядку денного, та прийняття рішень у супереч наявним документам та присутнім відповідальним особам, є грубим порушенням порядку проведення загальних зборів учасників товариства, а тому є безумовною підставою для скасування усіх рішень, які були оформлені відповідним протоколом від 11.09.2020.

Позивач вважає, що за відсутності усіх учасників товариства на загальних зборах ці збори є такими, що не відбулися, а рішення на них не прийнятими.

Вказане у протоколі від 11.09.2020 не відповідає дійсності та суперечить діючому законодавству України, оскільки товариство протягом цих років має прибуток, капіталізацію основних засобів та збільшення кількості учнів у навчальному закладі.

Фінансовий звіт за 2020 рік складається і подається до органів статистики до 20 лютого 2021 року, тому він не може бути проаналізований у поточний період і наданий учасникам, що ще не закінчився.

Позивач зазначає, що прийняті рішення ґрунтуються на припущеннях та домислах присутніх учасників, і є відвертим обманом.

Розгляд шостого питання про обрання Голови Ради Засновників і обрання ОСОБА_5 на цю посаду взагалі суперечить ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», оскільки законом не передбачений ні такий орган, ні така посада.

Відповідно до ч.5 ст.33 Закону про ТОВ, рішення з питань, не включених до порядку денного загальних зборів учасників, приймається лише за умови, що у них беруть участь всі учасники товариства, які одностайно надали згоду на розгляд таких питань. Повноваження представника за довіреністю щодо надання такої згоди мають бути спеціально обумовлені довіреністю.

Твердження Позивача підтримуються у поясненні третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, стосовно порушення ст. 34 Закону «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», де вказано, що рішення загальних зборів учасників приймаються відкритим голосуванням, якщо інше не передбачено статутом товариства. Рішення з питань, передбачених пунктами 2,3, 13 частини другої статті 30 цього Закону, приймаються трьома чвертями голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань. Рішення загальних зборів учасників з питань, передбачених пунктами 4, 5,9,10 частини другої статті 30 цього Закону, приймаються одностайно всіма учасниками товариства, які мають право голосу з відповідних питань. Рішення загальних зборів учасників з усіх інших питань приймаються більшістю голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань. Статутом товариства може встановлюватися інша кількість голосів учасників товариства_(але не менше, ніж більшість голосів), необхідна для прийняття рішень з питань порядку денного загальних зборів учасників, крім рішень, які відповідно до цього Закону приймаються одностайно. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Сторони посилаються, що саме неправомірні дії ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у червні 2019 року щодо "нібито" проведення загальних зборів, "нібито" складання протоколу від 07.06.2019 року, що стало підставою для повного блокування діяльності товариства на строк який дорівнює майже 1 місяцю, стали остаточною підставою для недовіри до дій зазначених учасників товариства. Протокол від 07.06.2019 року визнаний рішенням Господарського суду Харківської області від 03.12.2019 року у справі № 922/1992/19 не дійсним, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , навіть не зверталися з оскарженням рішення від 03.12.2019 року у справі № 922/1992/19, що чітко вказує на визнання ними неправомірності своїх дій та повного погодження з рішенням суду. Також такі неправомірні дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 призвели до неможливості затвердження нової редакції Статуту товариства, однак при цьому діюча редакція Статуту товариства, відповідно до якого учасники мали можливість встановити новий порядок проведення зборів, всі питання та голосування по ним частками (відсотками) тощо. Не затвердження нової редакції Статуту ніяким чином не перешкоджає діяльності товариства, однак нова редакція надала б більше чіткості у взаємовідносинах учасників товариства перш за все, а також інших органах товариства.

Суд зазначає, що Відповідачем подано до суду заяву про визнання позову (а.с.110-113, т.1). Відповідач на підставі ст. ст. 42, 191 ГПК України цією заявою визнав позов Фізичної особи ОСОБА_1 повністю та вважає, що пред`явлені ним вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом Верховенства права та права на судовий захист, уникаючи принципу надмірного формалізму, та усуваючи підстави для використання правового пуризму суд вирішив, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно положень ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

За змістом ч. І ст. 116 ЦК України, ст. 5 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" учасники товариства мають такі права: брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства.

Відповідно до ст. 97 ЦК України, управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 145 ЦК України встановлено, що черговість та порядок скликання стальних зборів встановлюються статутом товариства і законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників.

Згідно з ч.2 ст.29 цього Закону кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 98 ЦК України, загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Рішення вальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше г встановлено установчими документами або законом. Рішення про внесення змін до Статуту товариства, відчуження майна товариства на суму, що становить п`ятдесят і більше відсотків майна товариства, та про ліквідацію товариства приймаються більшістю не менш к у 3/4 голосів, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч.5,8 ст.31 Закону «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» вимога про скликання загальних зборів учасників подається виконавчому органу товариства в письмовій формі із зазначенням запропонованого порядку денного. У разі скликання загальних зборів учасників з ініціативи учасників товариства така вимога повинна містити інформацію про розмір часток у статутному капіталі товариства, що належать таким учасникам. Виконавчий орган товариства зобов`язаний вчинити всі необхідні дії для скликання загальних зборів учасників у строк не пізніше 20 днів з дня отримання вимоги про проведення таких зборів.

Відповідно до частин 3, 4, 5 ст.32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. Повідомлення, передбачене частиною третьою цієї статті, надсилається поштовим відправленням з описом вкладення. Статутом товариства може бути встановлений інший спосіб повідомлення. У повідомленні про загальні збори учасників зазначаються дата, час, місце проведення, порядок денний. Якщо до порядку денного включено питання про внесення змін до статуту товариства, до повідомлення додається проект запропонованих змін.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 34 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» рішення з питань, передбачених пунктами 2, З, 13 частини другої статті 30 цього Закону, приймаються трьома чвертями голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань. Рішення загальних зборів часників з питань, передбачених пунктами 4, 5, 9,10 частини другої статті 30 цього Закону, приймаються одностайно всіма учасниками товариства, які мають право голосу з відповідних питань. Рішення загальних зборів учасників з усіх інших питань приймаються більшістю голосів усіх учасників товариства, які мають право голосу з відповідних питань. Статутом Товариства може встановлюватися інша кількість голосів учасників товариства (але не менше, ніж більшість голосів), необхідна для прийняття рішень з питань порядку денного загальних зборів учасників, крім рішень, які відповідно до цього Закону приймаються одностайно. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Таким чином, зміст наведених норм законодавства свідчить про те, що брати участь у загальних зборах учасників товариства з обмеженою відповідальністю має право особа, яка є учасником цього товариства, тобто володіє корпоративними правами цього товариства на дату проведення загальних зборів учасників; визначення кворуму на загальних зборах та результатів голосування здійснюється виходячи з належної такому учаснику частки у статутному капіталі та відповідної кількості голосів товариства.

Суд звертає увагу, що у Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.06.2020 по справі № 922/298/19 зазначено, що "- Закон про ТОДВ, не встановлюючи власні вимоги щодо умов правочинності зборів, не тільки не містить заборони визначати Статутом кворум, необхідний для повноважності зборів, але й в ч. 1 ст. 33 передбачає можливість регламентації порядку проведення зборів як цим Законом, так і Статутом;

- водночас, положення ч.ч. 2-5 ст. 34 Закону про ТОДВ, які встановлюють вимоги до кількості голосів від загальної кількості голосів всіх учасників товариства, необхідної для прийняття рішення з певних питань, які за Законом вимагають одностайності, та забороняють встановлення іншого щодо таких питань в статуті, фактично опосередковано вказують і на вимоги щодо повноважності зборів, які розглядатимуть такі питання.

Як вбачається зі змісту оспорюваних рішень Ради засновників, розглянуті на зборах питання, не відносять до кола питань, передбачених пунктами 4, 5, 9, 10 частини другої статті 30 цього Закону про ТОДВ (які б вимагали одностайності всіх учасників товариства).

Частина 1 ст. 60 Закону України "Про господарські товариства" в редакції, чинній на момент запровадження Закону про ТОДВ, встановлювала вимоги щодо повноважності загальних збори учасників ТОВ - присутність учасників (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 50 відсотками голосів, але й не забороняла встановлювати у статуті інших вимог щодо необхідної кількості голосів присутніх учасників, якщо така кількість буде більша за 50 відсотків.

Із змісту абз. 2 п. 7.3. Статуту Відповідача вбачається, що при його затверджені в такій редакції засновниками одностайно були встановлено жорсткіші вимоги щодо повноважності зборів - ?, тобто 75 відсотків від загальної кількості голосів (адже кворум як такий це завжди "присутні учасники", а тому він може вимірюватися лише від іншої величини - всіх учасників), що не суперечить ч. 1 ст. 60 Закону України "Про господарські товариства", оскільки це більше базових/звичайних 50 відсотків.

Апеляційний суд вказує на помилковості інтерпретації учасниками справи в перебігу її розгляду змісту абз.2 п.7.3. Статуту Відповідача як такого, що визначає необхідність відліку ? не від загальної кількості голосів всіх засновників, а від кількості таких засновників як осіб, оскільки, в контексті засад добросовісності та розумності (п.6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України):

- по-перше, в абз.1 п.7.3. Статуту (тобто в цьому ж пункті) саме голоси визначаються мірилом для ухвалення рішень;

- по-друге, визначення кворуму саме як частки приналежних голосів присутніх на зборах учасників від загальної кількості таких голосів цілком відповідає корпоративної сутності побудови ТОВ, яка визначає пропорційність між розміром частки (кількістю голосів) та обсягом як відповідальності учасника, так і ступенем його впливу на товариство.

Отже, змістовна відповідність абз.2 п.7.3. Статуту Відповідача положенням Закону України "Про господарські товариства", так і не суперечність при цьому приписам Закону про ТОДВ, зумовлює висновок про необхідність оцінки правомірності оспорюваного Позивачем рішення Ради засновників від 28.09.2018, оформленого протоколом №183 саме в контексті відповідних приписів Статуту.

2.7. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю Харківський приватний навчально-виховний комплекс "Ліцей Професіонал" від 28.09.2018, оформленого протоколом №183 засідання Ради засновників Товариства від 28.09.2018, але з підстав недотримання вимог абз. 2 п. 7.3. Статуту щодо правомочності означених зборів (порушення вимог щодо кворуму), а не порушення вимог щодо мінімальної необхідної кількості для прийняття рішення за змістом ст. 34 Закону про ТОДВ."

Відповідно до ч. 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Позивач оспорює рішення, яке прийняте юридичною особою, породжує певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин та мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин, а тому такі рішення можуть бути підставою для визнання їх недійсними.

Частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у недодержанні сторонами при вчиненні правочину вимог закону; поширенні про особу недостовірної інформації; протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні; безпідставному заволодінні особою майном іншої особи - власника; вчиненні власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїх майном; неправомірному використанні товару без згоди автора; невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов`язання; безпідставній односторонній відмові від договору.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" у судовому порядку недійсним може бути визнано рішення загальних зборів учасників товариства.

В пунктах 2.12.-2.14. постанови пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" зокрема зазначено, що рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання, встановленої статтею 61 Закону України "Про господарські товариства", статтею 35 Закону України "Про акціонерні товариства", статтею 15 Закону України "Про кооперацію".

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути:

- невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства;

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів;

- позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Під час розгляду відповідних справ необхідно враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з порушенням прямих вказівок закону є:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення у разі неможливості встановлення наявності кворуму (статті 59 та 60 Закону України "Про господарські товариства", статті 41 та 42 Закону України "Про акціонерні товариства", стаття 15 Закону України "Про кооперацію");

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина шоста статті 42 Закону України "Про акціонерні товариства");

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного, на розгляд яких не було отримано згоди усіх присутніх на загальних зборах (частина п`ята статті 61 Закону України "Про господарські товариства");

- відсутність протоколу загальних зборів ТОВ (частина шоста статті 60 Закону України "Про господарські товариства");

- відсутність протоколу загальних зборів АТ, підписаного головою і секретарем зборів (стаття 46 Закону України "Про акціонерні товариства").

Під час вирішення питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час їх скликання та проведення, потрібно оцінити, як ці порушення вплинули на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ Гурепка проти України № 2 наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Суд вважає за можливе у виниклих правовідносинах за суттю спору застосувати принцип справедливості визначений на законодавчому рівні у межах ч. 1 ст. 2 ГПК України.

На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено: із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Окрім того, принцип справедливості поглинається напевно найбільшим за своєю питомою вагою принципом верховенства права, який також чітко зафіксований у новітніх кодексах. Лише додержання вимог справедливості під час здійснення судочинства дозволяє характеризувати його як правосуддя. Цю думку можна, зокрема, простежити і в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003: правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд наполягає на застосуванні принципу справедливості (ст. 2 ГПК України) замість закону (praeter legem) і всупереч закону (adversus legem). Адже трапляються випадки, коли несправедливі нормативно-правові акти з`являються внаслідок помилок законодавця. Інша ситуація може мати місце тоді, коли застосування нормативно-правового акту в конкретній ситуації у сукупності з іншими істотними обставинами справи стає настільки несумісним зі справедливістю, що унеможливлює його застосування в розумінні здорового глузду.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на Постанову Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року по справі №521/17654/15-ц. Верховний Суд яскраво демонструє, що принцип справедливості кореспондує з принципом добросовісності.

Також, суд звертає увагу на Постанову Великої Палати Верховного Суду по справі №607/4316/17-ц від 25.03.2019. У вказаній Постанові суд застосував недискримінаційний підхід та принцип неупередженості (Рішення Конституційного Суду України в рішенні від 2 листопада 2004 р. № 15-рп/2004у), який також підлягає застосуванню судом у справі, що розглядається.

Свого часу, Верховний Суд застосував західну доктрину Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав), у вирішенні договірного спору, який тлумаченні умов договору (Постанови ВС по справам № №753/11000/14-ц, № 910/16011/17).

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини та частини четвертої статті 11 ГПК України чинної редакції суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі Хаджинастасіу проти Греції національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року), більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії).

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Роуз Торія проти Іспанії, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії, параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який, серед іншого, передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Суд, також нагадує, що концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і майном.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наявний характер спірних правовідносин, суд також визнав як безумовну підставу для задоволення позову подану Харківським приватним навчально-виховним комплексом "Ліцей Професіонал" Харківської області заяву про його визнання в порядку ст. 191 ГПК України.

Суд вважав за необхідне дати власну юридичну оцінку спірному рішенню зборів засновників на предмет його дійсності та обґрунтованості позовних вимог, враховуючи що Позивач та Відповідач, будучи протилежними сторонами у спорі, мають спільний юридичний інтерес у спорі, виявились фактично зацікавленими в його вирішенні на користь Позивача, задоволення позову має позитивний наслідок і для Відповідача.

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсними та скасувати всі рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Харківський приватний навчально- виховний комплекс «Ліцей Професіонал» Харківської області (, 61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 22/24) від 11 вересня 2020 р., що оформлені протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Ліцей Професіонал» Харківської області від 11 вересня 2020 р.

Стягнути з Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Ліцей Професіонал» Харківської області (, адреса: 61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, б. 22/24) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 1051,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Управлінню державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова повернути ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) з Державного бюджету 1051,00 грн. судового збору, сплаченого останнім до господарського суду Харківської області згідно квитанції № ПН330 від 08.12.2020, відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", оригінал якого залишається в матеріалах справи.

Повне рішення складено "12" квітня 2021 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін