ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.04.2021 Справа № 905/280/21

Суддя - Говорун О.В.

Секретар судового засідання - Коновалова А.І.

Позивач - Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" в особі Відокремленого підрозділу "Виробнича одиниця обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Мирноградтепломережа".

Відповідач - Державне підприємство "Селидіввугілля" в особі Відокремленого підрозділу "Управління постачання" ДП "Селидіввугілля".

Про стягнення 20976,32 грн.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" в особі Відокремленого підрозділу "Виробнича одиниця обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Мирноградтепломережа" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державного підприємства "Селидіввугілля" в особі Відокремленого підрозділу "Управління постачання" ДП "Селидіввугілля" (далі - відповідач) про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання рішення Господарського суду Донецької області від 07.09.2015 у справі №905/1641/15 та рішення Господарського суду Донецької області від 10.05.2017 у справі №905/714/17, у зв`язку з чим просить стягнути 3% річних в сумі 6981,07 грн та інфляційні втрати в сумі 13995,25 грн.

Ухвалою суду від 18.02.2021 вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Учасники розгляду справи були повідомлені належним чином про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Станом на момент прийняття рішення у справі, від сторін будь-яких заяв, клопотань та документів до суду не надходило.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

07.11.2006 між Обласним комунальним підприємством "Донецьктеплокомуненерго" в особі Відокремленого підрозділу "Виробнича одиниця обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Мирноградтепломережа" (далі - енергопостачальна організація) та Державним підприємством "Селидіввугілля" (далі - споживач) укладено договір на постачання теплової енергії №54 (далі - договір), відповідно до п.1 якого, енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим Договором (а.с.20-22).

Згідно з п.п.6.1, 6.2 договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Споживач за 3 днів до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця (п.6.3 договору).

Пунктом 6.4 договору встановлено, якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку:

- при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлене та сплачене до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця;

- у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 07.11.2007 (п.10.1 договору).

Відповідно до п.п.10.3, 10.4 договору, припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово повідомлено однією із сторін.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем договору №54 від 07.11.2006 позивач звертався до суду з позовами про стягнення заборгованості з відповідача.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 07.09.2015 у справі №905/1641/15 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 32756,60 грн суми основного боргу, 2350,48 грн інфляційних втрат, 131 грн 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1827 грн (а.с.25).

Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.05.2017 у справі №905/714/17 позовні вимоги задоволені повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 49070,37 грн основного боргу, 1351,48 грн 3% річних, 5589,72 грн інфляційних втрат, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1600 грн (а.с.33-34).

За змістом ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вказаних рішень, судом були видані відповідні судові накази (а.с.26,35).

Постановами Селидівського міського відділу державної виконавчої служби міського управління юстиції та Головного територіального управління юстиції від 12.02.2016 та 10.04.2018 відкриті виконавчі провадження №50121385 та №56069988 з виконання наказів Господарського суду Донецької області у справі №905/1641/15 від 12.11.2015 та у справі №905/714/21 від 22.05.2017 відповідно (а.с.28-29, 36-37).

Доказів виконання рішення від 07.09.2015 у справі №905/1641/15 та від 10.05.2017 у справі №905/714/17 до суду не надано.

Позивач, у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду від 07.09.2015 у справі №905/1641/15, нарахував на 32756,00 грн інфляційні втрати за період з 01.03.202018 по 01.01.2021 року у розмірі 5602,51 грн та 3% річних за період з 01.03.2018 по 01.01.2021 у розмірі 2794,63 грн.

Внаслідок невиконанням відповідачем рішення суду від 10.05.2017 №905/714/17, позивачем на 49070,37 грн нараховані інфляційні втрати за період з 01.03.2018 по 01.01.2021 у розмірі 8392,74 грн та 3% річних за період з 01.03.2018 по 01.01.2021 у розмірі 4186,44 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Відтак, виходячи зі змісту вказаної статті три проценти річних та інфляційні витрати - є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі №918/329/16, прийнятій у зв`язку з неоднаковим застосування судами ст.625 ЦК України щодо правової природи нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України та обчислення перебігу строку позовної давності в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, зазначено, що правовий аналіз положень ст.ст.526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави вважати, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.

Вказане також узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №906/1283/16.

Згідно з правовими висновками судів, інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст.266 ЦК України, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням вищенаведеного, здійснивши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат за вказані вище періоди відповідних нарахувань, суд дійшов висновку, що вимоги в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат за рішенням суду №905/1641/15 від 07.09.2015 підлягають задоволенню у розмірі 2791,94 грн та у розмірі 5602,51 грн відповідно.

Здійснивши розрахунок за вказані вище періоди нарахування 3% річних та інфляційних втрат за рішенням суду №905/714/17 від 10.05.2017 підлягають задоволенню на суму 4182,41 грн та на суму 8392,74 грн відповідно.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати, за приписами статті 129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-238 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Селидіввугілля" (85401, Донецька обл., м.Селидове, вул. Карла Маркса, 41, ідентифікаційний код юридичної особи - 33426253) на користь Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" (84307, Донецька обл., м.Краматорськ, пров.Земляний, 2, ідентифікаційний код юридичної особи - 03337119) в особі Відокремленого підрозділу "Виробнича одиниця обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Мирноградтепломережа" (85327, Донецька обл., м.Мирноград, мікрорайон Молодіжний, 16-А, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи - 38311229) 3% річних у розмірі 6974 (шість тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) грн 35 коп., інфляційні втрати в розмірі 13995 (тринадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн 25 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн 27 коп.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається в порядку встановленому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п.п.17.5) п.п.17 п.1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Говорун