ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2021 Справа № 917/102/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши у спрощеному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бульвар», 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Борищака Майора, будинок 29, квартира 2,

до Приватного підприємства «Прем`єр Сокс», 36039, м. Полтава, вул.В.Чорновола (колишня назва - вул. Куйбишева) 18,

про стягнення 143 404,93 грн.

Представники сторін: не викликались.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бульвар» до Приватного підприємства «Прем`єр Сокс» про стягнення 143 404,93 грн., з яких 52 500,01 грн. заборгованість за договором поставки № 22/04-1 від 22.04.2020 р., 1 642,47 грн. пеня, 89 262,45 грн. штраф.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 28.01.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав оплату за товар у строк, визначений договором поставки № 22/04-1 від 22.04.2020 р., чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

03.03.2021р. від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про продовження строку на виконання вказаної ухвали господарського суду Полтавської області в частині подання відзиву.

Ухвалою від 03.03.2021 року клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву задоволено та продовжено ПП «Прем`єр-Сокс» строк на подання відзиву по справі до 13.03.2021р. (включно).

15.03.2021 року до суду надійшов відзив Приватного підприємства «Прем`єр Сокс» за № 72 від 11.03.2021 р. (вх. № 2756).

Частиною 7 статті 116 ГПК України встановлено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Як вбачається зі штампу відділення зв`язку, що міститься на відповідному конверті, вказаний відзив було здано на пошту 12.03.2021 року, тобто в межах строку, встановленого ухвалою суду від 03.03.2021 року.

Враховуючи викладене, відзив ПП «Прем`єр-Сокс» у даній справі судом приймається.

У вказаному відзиві відповідач повідомив, що Приватним підприємством «Прем`єр Сокс» до звернення позивача до суду було сплачено останньому заборгованість за договором поставки № 22/04-1 від 22.04.2020 р., на підтвердження чого надав відповідні платіжні доручення. Крім того, відповідач заперечує проти розрахованого позивачем розміру пені за прострочення сплати заборгованості за договором поставки № 22/04-1 від 22.04.2020 р. та наполягає на задоволенні вказаних вимог ПП «Прем`єр-Сокс» в сумі 1 273,03 грн. (згідно з контррозрахунком, що міститься у відзиві).

Також відповідач стверджує, що позивач, заявивши до стягнення з Приватного підприємства «Прем`єр Сокс» штраф у розмірі 5% від суми платежу за кожен день прострочення платежу, не дотримався вимог ст. 61 Конституції України в частині недопущення притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, оскільки погоджений сторонами у Договорі розмір штрафної санкції у відсотковому розмірі за кожен день прострочення відповідає поняттю «пеня».

24.03.2021 року до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бульвар» б/н від 19.03.2021 р. (вх. № 3226) про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 05.04.2021 року вказану заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бульвар» залишено без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України.

Також позивачем було подано до суду клопотання від 19.03.2021 р. про стягнення витрат на професійну правову допомогу в сумі 5 000,00 грн.

05.04.2021 року від відповідача надійшли клопотання № 87 від 02.04.2021 р. (вх. № 3663) про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу пропорційно до зменшеного ним розміру позовних вимог, а також клопотання № 88 від 02.04.2021 р. (вх. № 3662) про стягнення витрат Приватного підприємства «Прем`єр Сокс» на професійну правничу допомогу.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

22.04.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бульвар» та Приватним підприємством «Прем`єр Сокс» було укладено договір поставки № 22/04-1 (а.с. 11-14).

Згідно п. 1.1 вказаного договору Підрядник (ТОВ «Компанія «Бульвар») за завданнями Замовника (ПП «Прем`єр Сокс») зобов`язується виготовляти та поставляти продукцію, у відповідності із затвердженими Замовником оригіналами-макетами, а Замовник приймати її та оплачувати на умовах даного Договору.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що сума договору складається із загальної суми видаткових накладних, по яких Замовнику передано виготовлену продукцію.

Відповідно до п. 2.2 договору вартість переданої продукції зазначається у відповідному рахунку-фактурі, наданому Замовнику Підрядником, оплата здійснюється протягом 75 (сімдесяти п`яти) днів, з моменту поставки продукції на склад Замовника.

Строк виготовлення продукції погоджується Сторонами на кожне замовлення та зазначається у відповідному Додатку (специфікації) (п. 3.7 договору).

Якість Продукції, що виготовляється, повинна відповідати затвердженому Замовником оригінал-макету Продукції та вказаним у Специфікації параметрам (п. 3.8 договору).

Пунктом 3.10 Договору встановлено, що передача Продукції здійснюється накладними на умовах DDP склад замовника, згідно «Інкотермс - 2010».

Відповідно до п. 3.11 договору № 22/04-1 від 22.04.2020 р. після передачі продукції та підписання видаткової накладної продукція вважається прийнятою Замовником по кількості та якості. Заявлені Замовником після підписання видаткової накладної претензії щодо кількості та/або якості переданої продукції Підрядником приймаються протягом 5 робочих днів з моменту підписання видаткової накладної.

Право власності на продукцію, ризики пошкодження, втрати продукції переходять до Замовника з моменту підписання Замовником видаткової накладної (п. 3.12 договору).

На виконання зазначених норм договору поставки № 22/04-1 від 22.04.2020 р. позивач передав у власність відповідача товар на суму 773 144,96 грн., що підтверджується видатковими накладними № 27/05-2 від 27.05.2020 р., № 03/06-2 від 03.06.2020 р., № 06/06-1 від 06.06.2020 р., № 09/06-1 від 09.06.2020 р., № 15/06-2 від 15.06.2020 р., № 15/06-1 від 15.06.2020 р., № 01/07-3 від 01.07.2020 р., № 02/07-2 від 02.07.2020 р., № 09/07-1 від 09.07.2020 р., № 16/07-1 від 16.07.2020 р., № 20/07-3 від 20.07.2020 р., № 29/07-3 від 29.07.2020 р., № 14/08-2 від 14.08.2020 р., № 04/09-1 від 04.09.2020 р. та № 10/09-1 від 10.09.2020 р., підписаними сторонами (а.с. 86-100).

Пунктом 2.3 договору встановлено, що платежі по даному Договору здійснюються Замовником у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Підрядника, зазначений у відповідному рахунку-фактурі, та у строки, встановлені дійсним Договором.

Позивач вказує, що відповідач вартість отриманого товару, зазначену у видаткових накладних та рахунках-фактурах, оплатив не в повному обсязі, з огляду на що заявив до стягнення з Приватного підприємства «Прем`єр Сокс» 143 404,93 грн., з яких 52 500,01 грн. заборгованість за договором поставки № 22/04-1 від 22.04.2020 р., 1 642,47 грн. пеня, 89 262,45 грн. штраф.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір поставки № 22/04-1 від 22.04.2020 р., видаткові накладні № 27/05-2 від 27.05.2020 р., № 03/06-2 від 03.06.2020 р., № 06/06-1 від 06.06.2020 р., № 09/06-1 від 09.06.2020 р., № 15/06-2 від 15.06.2020 р., № 15/06-1 від 15.06.2020 р., № 01/07-3 від 01.07.2020 р., № 02/07-2 від 02.07.2020 р., № 09/07-1 від 09.07.2020 р., № 16/07-1 від 16.07.2020 р., № 20/07-3 від 20.07.2020 р., № 29/07-3 від 29.07.2020 р., № 14/08-2 від 14.08.2020 р., № 04/09-1 від 04.09.2020 р. та № 10/09-1 від 10.09.2020 р., рахунки-фактури по договору № 22/04-1 від 22.04.2020 р., докази оплати товару за договором № 22/04-1 від 22.04.2020 р. та ін.

Перелік доказів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову: платіжні доручення № 1853 від 14.08.2020 р., № 1861 від 18.08.2020 р., № 1901 від 21.08.2020 р., № 1915 від 26.08.2020 р., № 1954 від 28.08.2020 р., № 1955 від 28.08.2020 р., № 2024 від 04.09.2020 р., № 2023 від 04.09.2020 р., № 2098 від 11.09.2020 р., № 2107 від 15.09.2020 р., № 2140 від 18.09.2020 р., № 2213 від 25.09.2020 р., № 2212 від 25.09.2020 р., № 2259 від 01.10.2020 р., № 2260 від 01.10.2020 р., № 2281 від 02.10.2020 р., № 2301 від 06.10.2020 р., № 2336 від 09.10.2020 р., № 2379 від 16.10.2020 р., № 2512 від 28.10.2020 р., № 2698 від 18.11.2020 р. та № 2741 від 24.11.2020 р., акт звіряння взаємних розрахунків з 01.09.2020 р. по 26.11.2020 р. та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором № 22/04-1 від 22.04.2020 р. щодо здійснення поставки товару на суму 773 144,96 грн. Так, судом досліджено видаткові накладні № 27/05-2 від 27.05.2020 р., № 03/06-2 від 03.06.2020 р., № 06/06-1 від 06.06.2020 р., № 09/06-1 від 09.06.2020 р., № 15/06-2 від 15.06.2020 р., № 15/06-1 від 15.06.2020 р., № 01/07-3 від 01.07.2020 р., № 02/07-2 від 02.07.2020 р., № 09/07-1 від 09.07.2020 р., № 16/07-1 від 16.07.2020 р., № 20/07-3 від 20.07.2020 р., № 29/07-3 від 29.07.2020 р., № 14/08-2 від 14.08.2020 р., № 04/09-1 від 04.09.2020 р. та № 10/09-1 від 10.09.2020 р. та встановлено, що вони мають всі необхідні реквізити, підписані сторонами та скріплені печатками, тож приймаються судом у якості належних доказів виконання позивачем умов договору № 22/04-1 від 22.04.2020 р. на вищевказану суму.

Водночас, судом також встановлено, що відповідачем до звернення позивача до суду було повністю сплачено на користь позивача заборгованість за договором № 22/04-1 від 22.04.2020 р., що підтверджується платіжними дорученнями № 1853 від 14.08.2020 р., № 1861 від 18.08.2020 р., № 1901 від 21.08.2020 р., № 1915 від 26.08.2020 р., № 1954 від 28.08.2020 р., № 1955 від 28.08.2020 р., № 2024 від 04.09.2020 р., № 2023 від 04.09.2020 р., № 2098 від 11.09.2020 р., № 2107 від 15.09.2020 р., № 2140 від 18.09.2020 р., № 2213 від 25.09.2020 р., № 2212 від 25.09.2020 р., № 2259 від 01.10.2020 р., № 2260 від 01.10.2020 р., № 2281 від 02.10.2020 р., № 2301 від 06.10.2020 р., № 2336 від 09.10.2020 р., № 2379 від 16.10.2020 р., № 2512 від 28.10.2020 р., № 2698 від 18.11.2020 р. та № 2741 від 24.11.2020 р. (а.с. 101-122).

Приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплати суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Дана позиція викладена в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.02.2020 р. у справі № 910/7290/19, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України має враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача основної заборгованості за договором поставки № 22/04-1 від 22.04.2020 р. в розмірі 52 500,01 грн.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 4.3 укладеного сторонами договору визначено, що при порушенні строків здійснення платежів, визначених відповідним рахунком-фактурою, Замовник виплачує Підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості простроченого платежу за кожен календарний день прострочення.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Позивачем наведено розрахунок пені за прострочення оплати вартості продукції за договором поставки № 22/04-1 від 22.04.2020 р. в розмірі 1 642,47 грн. за період з 29.08.2020 р. по 30.10.2020 р. (а.с. 2-5).

Суд здійснив перерахунок пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки № 22/04-1 від 22.04.2020 р. та дійшов висновку, що обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню, є пеня в розмірі 1 273,03 грн.

Щодо нарахування позивачем штрафу у розмірі 5 % від суми платежу за кожен день прострочення платежу, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (разове стягнення).

Суд зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Однак, пунктом 4.3 договору № 22/04-1 від 22.04.2020 р. сторони погодили, що у разі прострочення платежу більше ніж на 10 (десять) днів, Замовник додатково сплачує Підряднику штраф у розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми платежу за кожен день прострочення платежу.

Отже, штраф, погоджений сторонами в п. 4.3 договору, нараховується у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Суд погоджується із запереченням відповідача стосовно того, що погоджений сторонами в п. 4.3 договору штраф за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб його обчислення за кожен день прострочення, підпадає під визначення пені.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості простроченого платежу за кожен календарний день прострочення, за період з 29.08.2020 р. по 30.10.2020 р., то підстави для стягнення штрафу у розмірі 5% від суми боргу за кожен день прострочення з 09.09.2020 р. по 25.09.2020 р., який по суті теж є пенею, у позивача відсутні.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 89 262,45 грн. не підлягають задоволенню.

При прийнятті рішення врахована правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 р. у справі № 922/4400/17.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бульвар» в частині стягнення з Приватним підприємством «Прем`єр Сокс» 1 273,03 грн. пені за прострочення оплати вартості продукції за договором поставки № 22/04-1 від 22.04.2020 р.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 20,15 грн.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне:

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, як зазначено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Як було зазначено вище, у клопотанні від 19.03.2021 р., позивач просить стягнути з ПП «Прем`єр Сокс» понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бульвар» витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн.

До позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бульвар» було надано належним чином засвідчені копії договору про надання правових послуг № 10/20 від 18.02.2020 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бульвар» та адвокатом Пінчук Юлією Віталіївною, ордеру ПТ 216672 від 18.11.2020 р. на надання правової допомоги адвокатом Пінчук Юлією Віталіївною на підставі договору № 10/20 від 18.02.2020 р. та свідоцтва № 856 від 28.12.2010 р. про право Пінчук Юлії Віталіївни на заняття адвокатською діяльністю.

Крім того, у клопотанні від 19.03.2021 р., підписаному адвокатом Пінчук Юлією Віталіївною, міститься детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а до клопотання додано копії додаткової угоди від 01.10.2020 р. до договору про надання правових послуг № 10/20 від 18.02.2020 р., Акта виконаних робіт № 1 від 01.03.2021 р. та квитанції № 8 від 01.03.2021 р. про одержання адвокатом Пінчук Юлією Віталіївною від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бульвар» 5 000,00 грн. за надання правової допомоги згідно з договором.

Таким чином, позивачем надано всі необхідні докази на підтвердження обсягу послуг, наданих адвокатом Пінчук Юлією Віталіївною, та їх вартості.

Водночас, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бульвар» в даній справі задоволено частково, а саме в розмірі 1 273,03 грн. пені за прострочення оплати вартості продукції за договором поставки № 22/04-1 від 22.04.2020 р., сума витрат позивача на професійну правничу допомогу, пропорційна розміру задоволених позовних вимог, складає 44,39 грн.

Відповідачем, в свою чергу, було додано до клопотання № 88 від 02.04.2021 р. (вх. № 3662 від 05.04.2021 р. належним чином засвідчену копію договору про надання адвокатських послуг № 01-03/2021 від 01.03.2021 р., укладеного між Приватним підприємством «Прем`єр Сокс» та адвокатом Бражником Євгенієм Миколайовичем, у якому сторони погодили, що розмір оплати послуг адвоката (гонорар) становить 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, а також копії Акта здачі-приймання виконаних робіт від 02.04.2021 р. з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, ордеру ПТ 222851 від 01.03.2021 р. на надання правової допомоги адвокатом Бражником Євгенієм Миколайовичем на підставі договору № 01-03/2021 від 01.03.2021 р., свідоцтва № 1353 від 10.01.2013 р. про право Бражника Євгенія Миколайовича на заняття адвокатською діяльністю та платіжного доручення № 634 від 02.04.2021 р. про сплату відповідачем адвокату Бражнику Є.М. 10 000,00 грн. за надані адвокатські послуги, що також свідчить про виконання відповідачем вимог ст. 126 ГПУ України щодо підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг та їх вартості.

Крім того, згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 р. у справі № 640/18402/19, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України мають враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, а отже, витрати Приватного підприємства «Прем`єр Сокс» на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами. У першій заяві по суті спору - відзиві на позов, який направлявся на адресу позивача - відповідачем було заявлено, що сума його витрат за договором про надання правової допомоги становить 10 000,00 грн.; копія клопотання від 02.04.2021р. про стягнення витрат на професійну правову допомогу направлялася позивачу 02.04.2021р., проте клопотань про зменшення розміру витрат на правову допомогу від позивача станом на 13.04.2021р. не надходило.

З урахуванням положення п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката підлягають відшкодуванню позивачем в сумі 9 911,23 грн.

Відповідно до ч. 11 ст. 129 ГПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи викладене, суд вбачає за доцільне зобов`язати позивача сплатити відповідачу різницю між сумами адвокатських витрат, що підлягають стягненню зі сторін, а саме 9 866,84 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Прем`єр Сокс», 36039, м. Полтава, вул. В.Чорновола (колишня назва - вул. Куйбишева) 18, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бульвар», 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Борищака Майора, будинок 29, квартира 2, ) 1 273,03 грн. пені за прострочення оплати вартості продукції за договором поставки № 22/04-1 від 22.04.2020 р., 20,15 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову - відмовити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Бульвар», 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Борищака Майора, будинок 29, квартира 2, ) на користь Приватного підприємства «Прем`єр Сокс», 36039, м. Полтава, вул. В.Чорновола (колишня назва - вул. Куйбишева) 18, ) 9 866,84 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 13.04.2021 р.

Суддя О.С. Мацко