ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.03.2021 Справа № 905/2169/20

Суддя - Говорун О.В.

Секретар судового засідання - Коновалова А.І.

Позивач - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Відповідач - Комунальне підприємство "Покровськтепломережа".

Про стягнення заборгованості в розмірі 7505941,40 грн.

Представники учасників справи:

від позивача - Орел С.С.;

від відповідача - Кіш Ю.А.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального підприємства "Покровськтепломережа" (далі - відповідач) про стягнення 7505941,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору №3600/18-КП-6 постачання природного газу від 09.10.2018 в частині здійснення оплати за поставлений газ, у зв`язку з чим просить стягнути заборгованість, а також нараховані 3 % річних та інфляційні втрати.

27.01.2021 до суду подано відзив на позов, у якому представник відповідача зазначив, що проти стягнення основної заборгованості за договором постачання природного газу №3600/18-КП-6 від 30.08.2016 не заперечує. В той же час, зазначає, що на рахунок відповідача зі спеціальним режимом використання надійшло недостатньо коштів для своєчасної оплати природного газу. Щодо вимог про стягнення з відповідача нарахованих 3% річних та інфляційних втрат просив суд відмовити у їх задоволенні, оскільки вважає вказані нарахування відповідальністю за порушення зобов`язання. В той же час, його вина в порушенні зобов`язання відсутня, що свідчить про відсутність підстав для притягнення його до відповідальності. Крім того, нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов`язання суперечить приписам ч.2 ст.2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси". Окрім наведеного, позивач зазначає, перебуває у вкрай важкому фінансовому стані. Також, позивач зазначає про значний розмір заборгованості споживачів перед відповідачем.

08.02.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач заперечує щодо доводів відповідача та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

09.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник) та Комунальним підприємством "Покровськтепломережа" (далі - споживач) укладено договір постачання природного газу №3600/18-КП-6 (далі - договір), відповідно до п.п.1.1. 1.5 якого, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (а.с.10-19).

Відповідно до п.2.1 договору (в редакції додаткової угоди №6 до договору від 09.10.2018), постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 936,679 тис.м3, в тому числі по місяцях: листопад - 2018 року 0 164,665 м3, грудень 2018 року - 203,190 м3, січень 2019 року - 224,405 м3, лютий 2019 року - 176,114 м3, березень 2019 року - 142,72 м3, квітень 2019 - 27,585 м3 (а.с.35).

Згідно з п.3.7 договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному періоді постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Відповідно до п.5.2 договору (в редакції додаткової угоди №3 до договору від 09.10.2018), ціна за 1000 м3 газу з 01.11.2018 становить 7482,61 грн з ПДВ (а.с.22-23).

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.п.6.1, 6.2 договору).

Пунктом 6.3 договору визначений порядок оплати за природний газ.

Згідно з п.11.1 (в редакції додаткової угоди №4 до договору від 09.10.2018), договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.

На виконання умов договору, постачальник передав споживачу природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (на території підконтрольній українській владі), а саме:

- у листопаді 2018 року - 164,665 м3 насуму 1232124,30 грн (акт приймання - передачі природного газу від 30.11.2018);

- у грудні 2018 року - 203,190 м3 насуму 1520391,94 грн (акт приймання - передачі природного газу від 31.12.2018);

- у січні 2019 року - 222,405 м3 насуму 1664170,32 грн (акт приймання - передачі природного газу від 31.01.2019);

- у лютому 2019 року - 176,114 м3 насуму 1317792,73 грн (акт приймання - передачі природного газу від 28.02.2019);

- у березні 2019 року - 139,402 м3 насуму 1043091,08 грн (акт приймання - передачі природного газу від 31.03.2019);

- у квітні 2019 року - 15,043 м3 насуму 112560,94 грн (акт приймання - передачі природного газу від 30.04.2019).

Вказані акти підписані сторонами без зауважень (а.с.43-48).

Відповідач у визначені договором строки оплату за поставлений природний газ не здійснив, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за постачання природного газу за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року включно на загальну суму 6890131,31 грн.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з ч.1 ст.526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В порушення вказаних вище вимог законодавства та договору, відповідач взяті зобов`язання щодо здійснення своєчасної оплати за поставку товару не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 6890131,31 грн.

На час прийняття рішення, доказів оплати відповідачем заборгованості в сумі 6890131,31 грн до суду не надано, а отже вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 6890131,31 грн підлягає задоволенню.

Також, позивач, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, просив стягнути 3% річних в загальному розмірі 330854,52 грн, а саме за зобов`язаннями:

- листопада 2018 за період з 27.12.2018 по 30.09.2020 у розмірі 65142,38 грн (сума боргу 1232124,30 грн);

- грудня 2018 року за період з 26.01.2019 по 30.09.2020 у розмірі 76634,17 грн (сума боргу 1520391,94 грн);

- січня 2019 за період з 26.02.2019 по 30.09.2020 у розмірі 79641 грн (сума боргу 1664170,32 грн);

- лютого 2019 року за період з 26.03.2019 по 30.09.2020 у розмірі 60031,93 грн (сума боргу 1317792,73 грн);

- березня 2019 року за період з 26.04.2019 по 30.09.2020 у розмірі 44860,18 грн (сума боргу 44860,18 грн);

- квітня 2019 року за період з 28.05.2019 по 30.09.2020 у розмірі 4544,86 грн (сума боргу 112560,94 грн).

Здійснивши самостійно розрахунок 3% річних за вказані періоди, суд задовольняє вимоги у цій частині повністю.

Також, позивач просив стягнути інфляційні втрати за постачання природного газу з листопада 2018 року по квітень 2020 року у загальному розмірі 284955,57 грн.

Суд зазначає, що нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період необхідно здійснювати позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Вказана правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Здійснивши розрахунок інфляційний втрат, суд задовольняє вимоги в цій частині повністю.

Щодо заперечень відповідача в частині вимог про стягнення з відповідача нарахованих 3% річних та інфляційних виходячи з того, що вказані нарахування є відповідальністю за порушення зобов`язання, в той же час, як вина відповідача в порушенні зобов`язання відсутня, що є підставою для звільнення його від відповідальності, а також невідповідність вказаних нарахувань приписам ч.2 ст.2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" суд зазначає, що нараховані позивачем на підставі ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування відповідачем утримуваних ним грошових коштів, належних кредиторові.

Також, за змістом ч.2 ст.2 вказаного закону, запроваджений мораторій саме на нарахування пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Такі вимоги позивачем до відповідача заявлені не були.

Відсутність у відповідача на рахунку зі спеціальним режимом використання коштів для своєчасної оплати природного газу, з урахуванням пп.2) п.6.3 договору, не може свідчити про відсутність обов`язку відповідача здійснити оплату за поставлений природній газ в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати, за приписами ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.129, 236-238 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Покровськтепломережа" (85300, Донецька обл., м.Покровськ, вул.Захисників України, 4а, ідентифікаційний код юридичної особи - 32213475) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код юридичної особи - 20077720) заборгованість у розмірі 6890131 (шість мільйонів вісімсот дев`яносто тисяч сто тридцять одна) грн 31 коп., 3% річних у розмірі 330854 (триста тридцять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) грн 52 коп., інфляційні втрати у розмірі 284955 (двісті вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 57 коп. та витрати з оплати судового збору в розмірі 112589 (сто дванадцять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 12 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається в порядку встановленому ст.257 ГПК України, з урахуванням п.п.17.5) п.п.17 п.1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.04.2021.

Суддя О.В. Говорун