УХВАЛА

12 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 905/2043/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Могила С.К., Уркевича В.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 22.07.2020

за позовом Акціонерного товариства "Сбербанк"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державного підприємства "Донецька залізниця",

про стягнення 50 313 887,50 доларів США,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 22.07.2020.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.03.2021 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 22.07.2020 повернуто на підставі пункту 1 частини четвертої статті 292 Господарського процесуального кодексу України.

24.03.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Акціонерне товариство "Українська залізниця" повторно звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 22.07.2020.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що її оформлено з порушенням вимог, установлених статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК).

Відповідно до частини третьої статті 290 ГПК України касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником. До касаційної скарги, поданої представником, додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження.

Касаційну скаргу підписано представником А.В. Комісаровою. На підтвердження наявності повноважень у Комісарової А.В. подавати касаційну скаргу від імені Акціонерного товариства "Українська залізниця" заявником до касаційної скарги додано копію довіреності від 27.11.2020, згідно якої товариство в особі виконуючого обов?язки виконавчого директора регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" Носулька О.О. та/або заступника виконавчого директора з фінансово-економічних питань регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" Мазнєва О.Ф. уповноважують головного юриста юридичної служби регіональної філії Комісарову Альону Вікторівну представляти інтереси скаржника в судах усіх інстанцій та юрисдикцій.

Положеннями статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За змістом частини третьої статті 3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 20 пункту 1 розділу ХІІ "Перехідні положення" ГПК України (в редакції, чинній на день звернення скаржника з касаційною скаргою), положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України.

Положеннями частини третьої статті 56 ГПК України (в редакції, чинній на день звернення скаржника з касаційною скаргою) встановлено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно ж до приписів частини першої статті 58 вказаного Кодексу, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За вимогами частини четвертої статті 1312 Конституції України, в редакції, яка набрала чинності з 30.09.2016 відповідно до Закону України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Підпунктом 11 пункту 161 розділу ХV "Перехідні положення" Конституції України, передбачено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Таким чином, процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії, як "самопредставництво" і "представництво".

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками юридичної особи.

За загальним правилом у теорії права, самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Аналіз наведених вище законодавчих положень дає підстави для висновку, що визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Однак, як вбачається зі змісту доданої до касаційної скарги копії довіреності, Комісарова Альона Вікторівна має право здійснювати саме представництво інтересів Акціонерного товариства "Українська залізниця", зокрема, у судах, що не є підтвердженням її права на участь у справі в порядку самопредставництва відповідно до частини третьої статті 56 ГПК України.

Разом з тим до касаційної скарги також додано копію свідоцтва про право на зайняття Комісаровою Альоною Вікторівною адвокатською діяльністю від 25.07.2018.

Частиною першою статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" установлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з частиною четвертою статті 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Отже, із положень наведеної норми права вбачається, що у разі видачі однією особою довіреності на представництво іншій особі, у ній має бути визначено волевиявлення особи, що її видала, на представництво саме у якості адвоката, разом з тим, у виданій довіреності зазначено, що її видано Комісаровій Альоні Вікторівні як головному юристу юридичної служби регіональної філії, а не як адвокату.

Отже, з урахуванням приписів частини четвертої статті 1312, підпункту 11 пункту 161 розділу XV Перехідних положень Конституції України та статті 56 ГПК України, до касаційної скарги не додано документів, які підтверджують повноваження особи, що підписала касаційну скаргу, на самопредставництво, або доказів на підтвердження того, що зазначена особа уповноважена представляти інтереси скаржника як адвокат.

Приписами пункту 1 частини четвертої статті 292 ГПК України визначено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо касаційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця", яку підписано Комісаровою А.В., не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню на підставі пункту 1 частини четвертої статті 292 ГПК України.

За змістом частини сьомої статті 292 ГПК України, касаційну скаргу належить залишити в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 22.07.2020 у справі № 905/2043/18 повернути.

2. Копію цієї ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами надіслати заявнику, копію ухвали - іншим учасника справи.

3. Касаційну скаргу скаржника залишити в суді касаційної інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді С.К. Могил

В.Ю. Уркевич