ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року Справа № 918/926/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Пейко А.Б.

відповідача: представник не з`явився

третьої особи: Кузін Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Оптіма-770-Р" Товариства з обмеженою відповідальністю "Севен Севенті Петроліум" на рішення Господарського суду Рівненської області, ухвалене 19.01.2021, повне рішення складено 29.01.2021, у справі № 918/926/20

за позовом: Дочірнього підприємства "Оптіма-770-Р" Товариства з обмеженою відповідальністю "Севен Севенті Петроліум"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укррент-Інвест"

третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк"

про витребування майна з чужого незаконного володіння

У вересні 2020 Дочірнє підприємство «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укррент-інвест» про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме:

- ємностей металевих горизонтальних об`ємом 25 куб. м. в кількості 2 шт.;

- ємностей металевих горизонтальних об`ємом 50 куб. м. в кількості 2 шт.;

- резервуарів металевих вертикальних об`ємом 200 м. куб. в кількості 7 шт.;

- резервуарів металевих вертикальних об`ємом 400 м. куб. в кількості 5 шт., що розташовані на земельній ділянці площею 18177 кв.м з кадастровим номером: :02:007:0023, за адресою: Рівненська область, Костопільський район, м. Костопіль, вул. Дружби будинок 3.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на наступні обставини.

30.11.2005 між Приватним підприємством «Агата» (продавець) та позивачем (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу майна, відповідно до якого продавець передав у власність покупцю майно, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., м. Костопіль, вул. Дружби, 3, в тому числі: ємності металеві горизонтальні об`ємом 25 куб. м в кількості 2 шт., ємності металеві горизонтальні об`ємом 50 куб. м в кількості 2 шт., резервуари металеві, вертикальні, об`ємом 200 м. куб. в кількості 7 шт., резервуари металеві, вертикальні об`ємом 400 м. куб. в кількості 5 шт.

Зазначені основні засоби розташовані за адресою на земельній ділянці площею 18177 кв.м з кадастровим номером: :02:007:0023, що перебуває в строковому платному користуванні позивача згідно з Договором оренди земельної ділянки від 12.01.2007, укладеним з Костопільською міською радою та зареєстрованим в реєстрі за № 111.

Як стверджує позивач, 27.04.2020 Державним підприємством «СЕТАМ» проведені електронні торги з добровільного продажу майна АТ КБ «Приватбанк», а саме: нежитлові будівлі загальною площею 1316,1 кв.м, за адресою: Рівненська область, Костопільський район, м. Костопіль, вул. Дружби, будинок 3.

За результатами торгів покупцем нежитлових будівель загальною площею 1316,1 кв.м, розташованих за адресою: Рівненська область, Костопільський район, м. Костопіль, вул. Дружби, будинок 3, визнано ОСОБА_1 .

Разом з тим, 06.05.2020 ТОВ «Гед Вілс», яке є орендарем належних позивачу основних засобів, повідомило позивача про неможливість виконання договірних зобов`язань по оренді та збереженні цілісності орендованого ним спірного майна у зв`язку з протиправними діями третіх осіб.

Позивач вказує, що у зв`язку з порушенням права користування власним майном (резервуарами), він звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом про усунення перешкод в користуванні майном.

За результатами розгляду справи № 918/461/20 суд установив, що 26.06.2020 між АТ КБ «Приватбанк» та громадянином ОСОБА_1 був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким було передано і спірне майно.

Водночас, підставою для відмови в задоволенні позовних вимог при розгляді справи № 918/461/20 слугувало те, що позивач звернувся до неналежного відповідача.

Таким чином, позивач, вважаючи себе власником вказаного майна (резервуарів), яке було відчужене третій особі поза його волею, за відсутності на те законних підстав, переконаний, що спірне майно має бути витребуване з чужого незаконного володіння на його користь.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27.10.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06.11.2020, в задоволенні заяви Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно відмовлено.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 19.01.2021 у справі № 918/926/20, в позові Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд першої інстанції виходив з не доведеності позивачем факту наявності у нього права власності на спірні ємності і резервуари та наявності спірного майна із відповідними ідентифікуючими ознаками у незаконному володінні відповідача.

Позивач Дочірнє підприємство «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум», не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Рівненської області від 19.01.2021 у справі № 918/926/20 скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує:

- не врахувавши доводи та пояснення учасників справи про відсутність спору щодо права власності на спірне витребуване майно, суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства;

- 26.06.2020, згідно з Актом приймання-передачі нерухомого майна до «Договору купівлі-продажу нерухомого майна» від 26.06.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за реєстровим № 1335, на виконання п. 3.2 договору АТ КБ «Приватбанк» одночасно з нерухомим майном, визначеним в п.п.1.1 Договору як предмет договору, передав і інше обладнання ОСОБА_1 , яке не було предметом цього договору;

- ємності металеві горизонтальні об`ємом 25 куб. м в кількості двох штук, ємності металеві горизонтальні об`ємом 50 куб. м в кількості 2 штук, резервуари металеві вертикальні об`ємом 200 м. куб. в кількості семи штук, резервуари металеві вертикальні об`ємом 400 м. куб. в кількості п`яти штук, що розташовані на земельній ділянці площею 18177 кв.м з кадастровим номером: :02:007:0023, за адресою: Рівненська область, Костопільській район, м. Костопіль, вул. Дружби будинок, 3, вибули з власності позивача та без його волі іншим шляхом, тобто за відсутності підстав для їх відчуження;

- оскільки зазначене майно вибуло з володіння позивача не з волі власника, яке у подальшому на підставі Договору купівлі-продажу (реєстр № 1266, серія та номер: НОІ846285-НОІ846286, виданий 08.07.2020) було відчужено відповідачу - ТОВ «Укррент-Інвест» (), позивач має право на його витребування від відповідача згідно з ст. 387, 388 ЦК України, тобто у особи яка на сьогоднішній день володіє таким майном;

- за Договіром купівлі-продажу нерухомого майна від 26.06.2020 продавцем (третьою особою у справі) відчужені саме нежитлові будівлі, а не спірне витребуване технологічне обладнання, яке суд першої інстанції помилково і на підставі припущень ототожнив з предметом Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень;

- спірне витребуване майно (технологічне обладнання) вибули з власності позивача без його волі іншим шляхом, а саме на підставі акту прийому-передачі майна складеного у простій письмовій формі, як невід`ємний додаток нотаріально посвідченого договору, який місить абсолютно інший чітко визначений предмет - об`єкти нерухомості, тобто за відсутності правових підстав для його відчуження;

- суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення у справі не надав належної оцінки твердженням відповідача, в тому числі не перевірив їх обґрунтування доказами та прийшов до помилкового висновку про те, що відповідач придбав спірне майно разом із нежитловими приміщеннями, які перебували в іпотеці продавця майна (АТ КБ «Приватбанк»), і право власності на спірне майно було передане разом із об`єктами нерухомості;

- припущення суду з приводу того, що право власності на нежитлові приміщення, було передане у власність АТ «КБ "Приватбанк» 04.06.2016, в жодній мірі не може бути підтверджено іншим доказом ніж договір іпотеки, який безпосередньо регулює спірні правовідносини, в тому числі договором купівлі-продажу від 26.06.2020, предметом якого є нежитлові будівлі, а не технологічне обладнання;

- суд першої інстанції безпідставно погодився із твердженнями третьої особи про те, що спірне майно (резервуари) входить до складу нерухомого майна, виступає його невід`ємною частиною, тобто є цілим самостійним об`єктом нерухомості, а спірне майно належить відповідачу, і його наявність підтверджена договором купівлі-продажу;

- суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що відповідач вважає себе законним власником спірного майна саме у зв`язку з його набуттям іпотекодерждателем та наступним відчуженням, після чого відповідач набув права власності щодо спірного майна у його законного власника, оскільки доказів набуття майна третьою особою у справі не надано і заперечення позовних вимог такими доказами не обґрунтовано;

- клопотання про долучення додаткових доказів у справі, судом першої інстанції було відхилено помилково, а також залишено поза увагою що вказані докази були подані для спростування тверджень третьої особи, заявлених на стадії розгляду справи по суті та для обґрунтування технічних характеристик витребуваного спірного майна, а не права власності на останнє, як зазначає суд. Тобто підстави відмови судом у прийнятті доказів не вмотивовані та суперечать меті їх подання.

Таким чином, скаржник вважає, що рішення місцевого господарського суду від 19.01.2021 у справі № 918/926/20 ухвалено із неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до приписів ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню /т. 2 а.с 2-6/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.01.2021 у справі № 918/926/20, розгляд справи № 918/926/202 призначено на 07.04.2021 об 10:00 год.

03.03.2021 на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» надійшло клопотання (вх.№931/21) про участь в судовому засіданні по справі № 918/926/20, призначеному на 07.04.2021 об 10:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи «EаsyCon».

03.03.2021 АТ КБ «Приватбанк» подано до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №1782/21), в якому третя особа заперечує проти апеляційної скарги та серед іншого вказує, що резервуари та ємності, власником яких себе вважає позивач, та те, що вони являлись рухомим майном на момент відчуження нерухомого майна на користь Хомича О.Й., на даний час не підтверджена жодними належними і допустимими доказами. Крім цього, третя особа зазначає, що майно, яке належить на праві власності позивачу, та майно відповідача відрізняється за своїми кількісними та якісними характеристиками /т. 2 а.с. 24-26/.

09.03.2021 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Укррент-Інвест» надійшов відзив на апеляційну скаргу від 04.03.2021, в якому відповідач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги. Просить розгляд даної справи здійснювати за відсутності його повноважного представника та за наявними у справі доказами. Окрім цього, звертає увагу суду, що жодних доказів з приводу того, що майно, яке позивач просить витребувати у відповідача, вибуло з володіння ДП «Оптіма-770-Р» поза його волею, матеріали справи не містять /т. 2 а.с. 31-33/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 у справі № 918/926/20, задоволено клопотання АТ КБ «Приватбанк» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon», з використанням власних технічних засобів.

В судовому засіданні 07.04.2020 представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду скасувати, а позовні вимоги Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» ТОВ «Севен Севенті Петроліум» задовольнити.

Представник третьої особи АТ КБ «Приватбанк» заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 19.01.2021 у справі № 918/926/20 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укррент-Інвест» явку повноважного представника в призначене судове засідання не забезпечило, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлено належним чином /т.2 а.с. 14/.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що ухвалою суду від 26.02.2021 явка представників сторін в судове засідання 07.04.2021 обов`язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача «Укррент-Інвест», оскільки його не явка не перешкоджає перегляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.11.2005 між Приватним підприємством «Агата» (продавець) та Дочірнім підприємством «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севен Петроліум» (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу майна, відповідно до предмету якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю будівлі складу нафтопродуктів (адмінприміщення, ангар-склад, виробничий цех, продуктова насосна, масляна насосна), які знаходяться за адресою: Рівненська обл., м. Костопіль, вул. Дружби, 3, а також обладнання, перелік якого визначено в додатку № 1, яке розміщене на території вказаного складу нафтопродуктів, далі за текстом все майно іменується - Об`єкт продажу.

Згідно з Додатком № 1 до Договору від 30.11.2005, до переліку обладнання, розташованого на території складу нафтопродуктів за адресою: Рівненська обл., м. Костопіль, вул. Дружби 3 зокрема входить:

- ємності металеві, горизонтальні, циліндричні, наземного установлення, об`ємом 25 куб. м. в кількості 2 шт.;

- ємності металеві, горизонтальні, циліндричні, наземного установлення, об`ємом 50 куб. м. в кількості 2 шт.;

- резервуари металеві, циліндричні, вертикальні, наземного установлення, об`ємом 200 м. куб. в кількості 7 шт.;

- резервуари металеві, циліндричні, вертикальні, наземного установлення, об`ємом 400 м. куб. в кількості 5 шт. /т. 1 а.с. 24-25/.

Відповідно до витягу з державного реєстру правочинів від 30.11.2005 запис про даний правочин внесено до Державного реєстру правочинів. Предметом правочину відображено будівлю складу нафтопродуктів (адмінприміщення, ангар-склад, виробничий цех, продуктова насосна, масляна насосна) за адресою: Рівненська область, Костопільський район, м. Костопіль, вул. Дружби, будинок 3 /т.1 а.с. 25-26/.

27.04.2020 Державне підприємство «СЕТАМ» провело електронні торги з добровільного продажу майна Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», а саме: нежитлових будівель загальною площею 1316,1 кв.м, що знаходяться за адресою: Рівненська область, Костопільський район, м. Костопіль, вул. Дружби, будинок 3 (реєстраційний номер лота 416528).

За результатами цих торгів організатором було визначено переможця за № 5, який запропонував найбільшу цінову пропозицію з придбання вказаного лота 416528 в сумі 2 756 000,00 грн.

Вказані обставини слідують з наданого протоколу проведення електронних торгів № 477399. Разом з тим, як видно з інформаційної роздруківки повідомлення по лоту № 416528, щодо згаданого лоту було розміщено таку інформацію: Добровільний продаж. Нежитлові будівлі загальною площею 1 316,1 кв.м, за адресою: Рівненська область, Костопільський район, м. Костопіль, вул. Дружби, будинок 3. Також інформацію щодо лоту було супроводжено рядом фотоілюстрацій об`єкта, що продається. Щонайменше на двох фотоілюстраціях зображено споруди схожі на резервуари та ємності для зберігання пального. Крім того, у даному повідомленні по лоту № 416528 наведено такі характеристики лоту: предмет іпотеки - ні; додаткові відомості - нежитлові будівлі, які знаходяться за адресою: Рівненська область, Костопільський район, м. Костопіль, вул. Дружби, будинок 3, розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :02:007:0023 та складаються з адмінприміщення площею 91,1 кв.м, ангару-складу площею 532,3 кв.м, виробничого цеху площею 600,8 кв.м, продуктової насосної 70,1 кв.м, масляної насосної 20,8 кв.м. Також у повідомленні зазначено, що Договір купівлі-продажу укладається між переможцем аукціону та АТ КБ «Приватбанк» /т.1 а.с.12-15/.

26.06.2020 між АТ КБ «Приватбанк» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до предмету якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність об`єкт нерухомого майна нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: Рівненська область, Костопільський район, м. Костопіль, вул. Дружби, будинок 3, та зобов`язується сплатити їх ціну, встановлену в ході проведених електронних торгів.

Нежитлові будівлі, що відчужуються (майно) належать продавцю на праві приватної власності на підставі Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 28.03.2016 за реєстровим номером № 277 та договору про внесення змін № 1 до договору іпотеки від 28 березня 2019 року. Право власності зареєстровано за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 234, що складається з: адміністративного приміщення загальною площею 91,1 кв.м, літ. О-2; виробничий цех, літ Х заг.пл. 70,1 кв.м; масляна насосна, літ. Т заг.пл. 20,8 кв.м. Майно розташоване на земельній ділянці площею 1,8180 га, кадастровий номер :02:007:0023.

Відповідно до пункту 2.1 Договору, продаж майна здійснюється за ціною, яка становить 2756 000,00 грн.

Згідно з п. 3.2 Договору, передача майна продавцем і прийняття його покупцем засвідчується актом приймання-передачі нерухомого майна, який підписується сторонами в день укладення цього Договору /т. 1 а.с. 18-19/.

Передача нежитлових будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , здійснена шляхом підписання між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 23.01.2007 акту приймання-передачі нерухомого майна до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.06.2020.

У пункті 2 акту приймання-передачі майна вказано, що на території нежитлових будівель, переданих покупцю знаходяться: 1, 2 - резервуари горизонтальні V = 25 куб.м, 3-6 - резервуари горизонтальні V = 50 куб.м: 7-11, 17, 18 - резервуари горизонтальні V = 200 куб.м: 12-14, 16, 15 - резервуари горизонтальні V = 400 куб.м; 19 - зливна естакада: 20 - наливна естакада: 21 - огорожа /т. 1 а.с. 20/.

08.07.2020 між ОСОБА_1 (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укррент-Інвест» (покупець, відповідач) укладено Договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупця майно, а саме: нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та в цілому мають наступні характеристики: 3-1- ангар-склад, 532,3 кв.м; 0-2 - адмінприміщення, 91,1 кв.м; Т-1 - масляна насосна, 20,8 кв.м; Х-1 - продуктова насосна, 70,1 кв.м; 1, 2 - резервуари горизонтальні V=25 куб.м; 3-6 - резервуари горизонтальні V=50 куб.м; 7- 11, 17, 18 - резервуари горизонтальні V= 200 куб. м; 12-14, 16, 15 - резервуари горизонтальні V= 400 куб.м; 19 - зливна естакада; 20 - наливна естакада; 21 - огорожа /т.1 а.с. 41-42/.

Разом з тим, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що 01.12.2017 між Дочірнім підприємством «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гед Вілс» (орендар) укладено Договір оренди основних засобів № 237, за яким позивачем передано майно (в тому числі спірні ємності та резервуари), що було відображене в акті прийому-передачі основних засобів до договору оренди від 01.12.2017.

Зокрема в акті прийому-передачі від 01 грудня 2017 року відображено передачу такого майна: ємності металеві горизонтальні об`ємом 25 куб.м. в кількості 2 шт.; ємності металеві горизонтальні об`ємом 50 куб.м. в кількості 2 шт.; резервуари металеві вертикальні об`ємом 200 куб.м. в кількості 7 шт.; резервуари металеві вертикальні об`ємом 400 куб.м. в кількості 5 шт. /т. 1 а.с. 21-22/.

Надалі, ТОВ «Гед Вілс» повідомило орендодавця (позивача у справі) своїм листом від 06.05.2020 № 237-06-05 про те, що 05.05.2020 близько 11 години дня по місцю розташування орендованого майна невідомі особи, які представились працівниками АТ КБ «Приватбанк», змусили працівника ТОВ «Гед Вілс» залишити його робоче місце та припинити свої трудові обов`язки щодо охорони майна. Також у своєму листі орендар повідомив, що станом на 06.05.2020 працівники ТОВ «Гед Вілс» за межі огородженої території, на якій знаходиться орендоване майно, не допускаються. У зв`язку з наведеним позивача повідомлено, що станом на 06.05.2020 орендар позбавлений можливості використовувати орендоване майно та здійснювати його охорону /т.1 а.с. 11/.

Відповідно до листа Костопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 15.05.2020 № 3571/212/01-20, працівниками поліції проведено перевірку звернення директора ДП «Ортіма-770-Р» щодо можливих неправомірних дій працівниками АТ КБ «Приватбанк», які змусили працівника ТОВ «Гед Вілс» залишити його робоче місце та територію нафтобази за адресою: м. Костопіль, вул. Дружби, 3. За результатами розгляду цього звернення, не встановлено достатніх об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. В даних діях, як зазначено у листі, вбачаються цивільно-правові відносини, які потребують вирішення в порядку цивільного судочинства /т. 1 а.с. 31/.

Згідно з рішенням Господарського суду Рівненської області від 05.08.2020 у справі № 918/461/20 за позовом Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» ТОВ «Севен Севенті Петроліум» до АТ КБ «Приватбанк», третя особа яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ТОВ «Гед Вілс» про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, предметом спору у справі № 918/461/20, серед іншого, було те ж майно, що і у даній справі (ємності та резервуари металеві).

За результатами розгляду справи № 918/461/20 Господарський суд вирішив відмовити Дочірньому підприємству «Оптіма-770-Р» ТОВ «Севен Севенті Петроліум» у задоволенні позову. Підставою для відмови у задоволенні позову стало те, що на день вирішення справи відповідач (АТ КБ «Приватбанк») не може здійснювати фактичне перешкоджання позивачу у доступі до майна, заявленого в позові позивачем, оскільки таке майно було передане іншій особі - громадянину ОСОБА_1 .

За вказаних обставин, позивач вважає, що спірне майно, а саме: ємності металеві горизонтальні об`ємом 25 куб. м. в кількості 2 штук, ємності металеві горизонтальні об`ємом 50 куб. м. в кількості 2 штук, резервуари металеві вертикальні об`ємом 200 м. куб. в кількості 7 штук, резервуари металеві вертикальні об`ємом 400 м. куб. в кількості 5 штук, що розташовані на земельній ділянці площею 18177 кв.м з кадастровим номером: :02:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 , вибули з його власності без його волі іншим шляхом, тобто за відсутності підстав для їх відчуження. А тому він має право на витребування цього майна від відповідача згідно з нормами ст. 387, 388 ЦК України.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Із зазначеною нормою Конституції кореспондуються положення ч. 1 ст. 321, ст. 317, 319 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), згідно з якими право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч. 1 ст. 387 ЦК України).

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Тобто витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, зокрема, якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (було загублено, викрадено, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом).

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 906/420/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16.

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Діюче законодавство пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договором (правочином) права відчужувати це майно. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором (правочином) у ланцюгу договорів (правочинів).

Подібні правові висновки (близький підхід) викладені у постановах Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15 та від 25.01.2017 у справі № 916/2131/15, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 29/5005/6381/2011.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло із його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Отже вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, необхідно встановити, чи вибуло спірне майно із володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника майно вибуло із його володіння.

Дочірнє підприємство «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум», звертаючись до суду із даним позовом вказує, що спірне майно, яке розміщене за адресою: Рівненська область, місто Костопіль, вул. Дружби 3, позивач набув у свою власність на підставі Договору купівлі-продажу майна від 30.11.2005, разом із об`єктами нерухомості - будівлями складу нафтопродуктів.

Як встановлено судом, майно, яке розміщене за вказаною адресою було передане в забезпечення виконання зобов`язання, а згодом набуте іпотекодержателем (АТ КБ «Приватбанк») та відчужене ОСОБА_1 , про що свідчить зміст Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.06.2020.

Враховуючи встановлені обставини у справі, апеляційний суд враховує, що стороною правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання, зокрема іпотекодавцем, міг бути саме позивач - Дочірнє підприємство «Оптіма-770-Р» ТОВ «Севен Севенті Петроліум». Отже, даним правочином позивач міг передати в іпотеку спірне майно разом із об`єктами нерухомості - будівлями складу нафтопродуктів, яке в силу положень ст. 191 ЦК України цілком ймовірно є складовою частиною єдиного майнового комплексу (нафтобази) чи приналежним до головної речі (складу нафтопродуктів), як це передбачено ст. 186 ЦК України.

Крім того, із змісту Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.06.2020 вбачається, що між позивачем, як іпотекодавцем, та АТ КБ «Приватбанк», як іпотекодержателем, мали місце певні юридично значимі дії або факти, на підставі яких будівлі складу нафтопродуктів перейшли у власність іпотекодержателя. Згодом, іпотекодержатель (АТ КБ «Приватбанк») передав об`єкти нерухомості - будівлі складу нафтопродуктів та спірне майно у власність іншій особі ( ОСОБА_1 ).

Проте, позивач не надав і матеріали справи не містять самого Договору іпотеки та будь-яких інших правочинів, за яким іпотекодержатель набув у свою власність нерухоме майно, що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаних обставин, суд позбавлений можливості встановити, чи входило спірне майно в предмет іпотеки, чи передавалось спірне майно як невід`ємна частина складу нафтопродуктів, а отже і обставини щодо вибуття спірного майна із володіння позивача не з його волі. При цьому, позивач, стверджуючи, що спірне майно залишалося у його власності та не переходило у власність інших осіб разом із будівлями складу нафтопродуктів, не надав суду зазначений вище договір іпотеки, хоча й був стороною цього правочину. А тому суд не має можливості дослідити весь ланцюг правочинів щодо будівель складу нафтопродуктів та щодо спірного майна, яке передавалося разом із об`єктами нерухомості.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність однозначних підстав вважати, що спірне майно, яке розміщене за адресою: АДРЕСА_1 , вибуло з володіння позивача, не з його волі.

Окрім цього, до предмета доказування у віндикаційному позові входять факти, які підтверджують право власності позивача на витребуване майно, так і факт наявності майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Відповідно ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, у матеріали справи сторонами було надано копію Договору купівлі-продажу від 08.07.2020, згідно з яким покупець вказаного майна ( ОСОБА_1 ) відчужив набутий склад нафтопродуктів Товариству з обмеженою відповідальністю «Укррент-Інвест», до предмету вказаного правочину зокрема входило і спірне майно.

Згідно з нормами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На думку суду, за наявності правочинів які ставлять під сумнів право власності позивача на спірне майно, та враховуючи ті обставини, що позивач не надав належних доказів вибуття із його володіння спірного майна поза його волею, суд в даному випадку не вправі робити юридичних висновків щодо права власності на спірне майно, а лише констатує сумніви щодо правомочностей позивача називатися власником спірного майна та витребовувати його у інших осіб.

При цьому суд не може робити висновки щодо належності майна на праві власності у даній справі, оскільки до предмету даного спору не входять вимоги щодо визнання права власності на спірні об`єкти.

Суд звертає увагу на те, що позивач, вважаючи себе власником, не був позбавлений можливості звернутися до суду з вимогою про визнання права власності на спірне майно у поєднанні з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння. Адже ці способи захисту не є взаємовиключними та можуть застосовуватися у випадках коли майно вибуло із володіння власника та одночасно право власності ставиться під сумнів іншими особами, які теж вважають себе законними власниками такого майна.

Так у випадку коли відповідач, на думку позивача, незаконно володіє чужим майном, вважає себе власником спірного майна і не визнає права власності позивача на це майно (за умови що, сторони не перебувають між собою у зобов`язальних відносинах), у позивача виникає можливість одночасного заявлення позовних вимог про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння. У такому випадку згідно з першою позовною вимогою позивач просив би визнати, що саме він є власником спірного майна і це право власності виникло до, а не внаслідок рішення суду, а за змістом другої позовної вимоги, як власник майна, право власності якого підтверджено судом за першою позовною вимогою, позивач зможе витребувати це майно з чужого незаконного володіння.

Зокрема такий висновок щодо правового механізму захисту речових прав наведено у постанові Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 904/4573/16.

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що з чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ.

Відповідно до положень ч.1 ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена лише їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей та індивідуалізують. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Таким чином, необхідним є дослідження обставин справи щодо встановлення індивідуальних ознак спірного майна.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що матеріали справи містять суперечливі відомості щодо індивідуальних ознак, характеристик та кількості спірного майна.

Так, в Договорі купівлі продажу від 30.11.2005 спірне майно визначається як ємності металеві, горизонтальні, циліндричні, наземного установлення, об`ємом 25 куб. м. в кількості 2 шт.; ємності металеві, горизонтальні, циліндричні, наземного установлення, об`ємом 50 куб. м. в кількості 2 шт.; резервуари металеві, циліндричні, вертикальні, наземного установлення, об`ємом 200 м. куб. в кількості 7 шт.; резервуари металеві, циліндричні, вертикальні, наземного установлення, об`ємом 400 м. куб. в кількості 5 шт.

Натомість в акті приймання-передачі до Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26.06.2020, а також в Договорі від 08.07.2020 спірне майно обраховується наступним чином: 1,2 - резервуари горизонтальні V=25 куб.м.; 3-6 - резервуари горизонтальні V=50 куб.м.; 7-11,17,18 - резервуари горизонтальні V=200 куб.м.; 12-14, 16, 15 - резервуари горизонтальні V=400 куб.м.

Таким чином, на відміну від Договору від 30.11.2005, яким позивач обґрунтовує своє право власності (інших документів, які б засвідчували права власності не надходило), в акті приймання-передачі від 26.06.2020 та в договорі від 08.07.2020 всі спірні об`єкти іменуються «резервуари горизонтальні», а кількість таких об`єктів з об`ємом 50 м.куб. становить 4 шт., а не 2 шт.

При цьому, суд враховує правову позицію відображену в постанові Верховного Суду від 13.08.2019 у справі № 915/856/16, зокрема про те, що об`єктом витребування за віндикаційним позовом може бути «лише індивідуально-визначене майно (яке існує в натурі на момент подання позову) та у позовній заяві має бути чітко визначені всі характеристики та індивідуальні ознаки майна, що витребовується» (пункт 5.17 Постанови).

Згідно з положеннями Національного стандарту України «Резервуари вертикальні циліндричні сталеві для нафти та нафтопродуктів. Загальні технічні умови» (ДСТУ Б В.2.6-183:2011) для такого виду об`єктів передбачене відповідне маркування. Зокрема у пункті 6.15.4. стандарту визначено, що на кожному резервуарі повинна бути надійно закріплена табличка, на якій вказують: найменування та місткість резервуара та його номер; товарний знак підприємства-виробника; номер замовлення; рік виготовлення; товарний знак монтажної організації; дата приймання в експлуатацію; густина продукту і проектний рівень наповнення.

Проте всупереч тому, що витребовуване майно є індивідуально визначеним, позивач не надав суду зазначених та інших відомостей, що дозволили б безпомилково ідентифікувати спірне майно, що ним витребовується.

Стосовно доказів позивача, які клопотанням останнього від 06.01.2021 (вх.№ 137/21) були подані до суду першої інстанції, та які на думку Дочірнього підприємства «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» підтверджують ідентифікуючі технічні характеристики спірного витребуваного майна і його належність позивачу, апеляційний суд враховує, що означені докази були подані позивачем до суду з порушенням порядку, визначеного ст. 80 ГПК України і як наслідок не прийняті місцевим господарським судом до розгляду.

Поскільки Дочірнє підприємство «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум» не навело жодних обґрунтованих доводів неподання відповідних доказів, а саме на підтвердження ідентифікуючих технічних характеристик спірного майна, зокрема при поданні у вересні 2020 позову у даній справі до Господарського суду Рівненської області, тому колегія прийшла до висновку, що документи, які долучені позивача та не прийняті місцевим господарським судом до розгляду у якості доказів, також не можуть бути розцінені колегією суддів в апеляційному провадженні.

За таких обставин позивач не довів, що станом на час звернення з позовом спірне майно із відповідними ідентифікуючими ознаками належало на праві власності Дочірньому підприємству «Оптіма-770-Р» Товариства з обмеженою відповідальністю «Севен Севенті Петроліум», а тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем належними засобами доказування не доведено фактичних обставин, які потребували обов`язкового встановлення і доведення, при заявлені віндикаційного позову, у зв`язку з чим місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позову.

Щодо заперечень позивача про те, що судом першої інстанції не взято до уваги обставини, встановлені рішенням Господарського суду Рівненської області у справі № 918/461/20, які не потребують додаткового доведення.

Судом звертається увага на ч. 4 ст. 75 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справи, які беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Натомість, в рішенні у справі № 918/461/20 не встановлено преюдиційних обставин щодо неправомірних дій відповідача чи третьої особи у справі, що розглядається, або неправомірних дій інших осіб; обставин щодо вибуття майна поза волею позивача; обставин щодо природи та статусу спірного майна, його характеристик, індивідуальних ознак; обставин щодо усього ланцюга правочинів стосовно спірного майна (від позивача до відповідача у даній справі); обставин щодо особи власника даного майна на час розгляду спору; обставин щодо моменту вибуття майна з володіння позивача та причин такого вибуття.

Разом з тим, суд враховує, що в постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.08.2020 у справі № 918/461/20 апеляційний суд зазначив зокрема таке: «Північно-західним апеляційним господарським судом у судовому засіданні було з`ясовано, що 05.08.2020 Господарським судом Рівненської області у справі № 918/461/20 ухвалено рішення, яким позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, оскільки він не довів, що є власником майна чи на достатніх підставах ним користується, а також не довів належними та допустимими доказами того, що відповідач чинить йому перешкоди у доступі до майна» (пункт 8.9.3 Постанови).

Апеляційний суд також відхиляє аргументи позивача щодо підтвердження його права власності на спірне майно наявністю договірних відносин з ТОВ «Гед Вілс» за Договором оренди основних засобів № 237 від 01.12.2017, оскільки зазначений договір не може вважатися допустимим доказом права власності на спірне майно з огляду на правила ч.1 ст.77 ГПК України. Також цей договір не доводить обставин вибуття спірного майна поза волею позивача чи обставин неправомірного набуття спірного майна відповідачем.

Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що доводи та заперечення апелянта, які викладені в апеляційній скарзі були також відображені останнім у позовній заяві та належним чином дослідженні місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення, а тому не можуть бути підставою для його скасування та відхиляються як необґрунтовані.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що скаржник не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень. Рішення Господарського суду Рівненської області від 19.01.2021 у справі № 918/926/20 ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Оптіма-770-Р" Товариства з обмеженою відповідальністю "Севен Севенті Петроліум" на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.01.2021 у справі № 918/926/20 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 19.01.2021 у справі № 918/926/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 918/926/20 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "12" квітня 2021 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.