РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.04.2021Справа № 910/2022/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіілто-Клей»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс-Груп»

про стягнення заборгованості в розмірі 115 596,88 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіілто-Клей» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс-Груп» про стягнення заборгованості в розмірі 115 596,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним на підставі Договору поставки №73П/20 від 30.01.2020 на згідно видаткових накладних №001436545 від 03.02.2020, № 001436735 від 13.02.2020, № 001436831 від 18.02.2020, № 001438766 від 10.06.2020 було поставлено відповідачу товар загальною вартістю 91 632,12 грн., в той час як останнім свої зобов`язання з оплати вказаного товару не виконано, у зв`язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс-Груп» виникла заборгованість у розмірі 91 632,12 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 4 257,63 грн., нарахованих за прострочення зобов`язання у період з 05.03.2020 по 01.02.2021, 3% річних у розмірі 2 332,42 грн., нарахованих за прострочення зобов`язання у період з 05.03.2020 по 01.02.2021 та штрафу у розмірі 17 434,96 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 15.02.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак була повернута відділом поштового зв`язку до суду, в зв`язку з чим ухвала суду від 15.02.2021 була повторно направлена на адресу місцезнаходження відповідача, однак була повернута відділом поштового зв`язку до суду з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 03.03.2021 про неможливість вручення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 15.02.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіілто-Клей» (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекс Груп» (далі - покупець, відповідач) укладено Договір поставки № 73П/20 (далі - Договір), за умовами якого, постачальник зобов`язується систематично поставляти та передавати у власність покупця товар. Номенклатура, асортимент, ціна товару будуть погоджуватись сторонами у специфікаціях/рахунках-фактурах, складених на підставі замовлень покупця на поставку партії товару, що у подальшому іменується товар.

Покупець бере на себе зобов`язання приймати товар і оплачувати його вартість на умовах даного Договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 1.3 Договору поставка товару здійснюється окремими партіями у відповідності до замовлень покупця.

Згідно з п. 2.4 Договору передача-приймання товару по кількості і якості проходить при участі уповноважених представників постачальника і покупця, відповідно до звичаїв ділового обороту.

Пунктом 2.5 Договору узгоджено, що підпис уповноваженої особи покупця в накладній на отримання товару є одночасно підтвердженням :

- його (покупця) згоди на отримання від постачальника товарів в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними в накладній;

- факту прийому від постачальника товарів по їх кількості.

У відповідності до п. 2.7 Договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка підтверджує факт передачі товару.

Ціна товару погоджується сторонами у специфікаціях/рахунках-фактурах на кожну окрему партію або в інший спосіб, передбачений чинним законодавством, та включає вартість тари, упакування, маркування (п. 3.1 Договору).

За умовами п. 3.2 та п. 3.3 Договору оплата вартості поставленої партії товару здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту поставки. Оплата товару здійснюється в національній валюті України за цінами, вказаними в рахунку-фактурі на кожну окрему партію товару.

Згідно з п. 4.1 Договору поставка товару здійснюється на умовах FCA (згідно правил Інкотермс в редакції 2016 року) - склад постачальника, який знаходиться за адресою: 03062, м. Київ, проспект Перемоги, 67, Бізнес-парк «Нивки-Сіті», корпус G.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього Договору жодна із сторін не вимагала його розірвання, Договір вважається пролонгованим строком на один рік, кількість пролонгацій не обмежена.

На виконання умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято продукцію згідно видаткових накладних 001436545 від 03.02.2020 на суму 27 349,56 грн., № 001436735 від 13.02.2020 на суму 20 666,40 грн., № 001436831 від 18.02.2020 на суму 25 635,60 грн., № 001438766 від 10.06.2020 на суму 17 980,56 грн.

Позивач зазначає, що відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату отриманого товару не здійснив, у зв`язку з чим у ТОВ «Алекс-Груп» виникла заборгованість перед позивачем в сумі 91 632,12 грн.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині оплати отриманого за Договором товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 2 332,42 грн., інфляційні втрати в розмірі 4 257,63 грн. та штраф в розмірі 17 434,96 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем поставлено відповідачу товар за Договором згідно видаткових накладних 001436545 від 03.02.2020 на суму 27 349,56 грн., № 001436735 від 13.02.2020 на суму 20 666,40 грн., № 001436831 від 18.02.2020 на суму 25 635,60 грн., № 001438766 від 10.06.2020 на суму 17 980,56 грн., які підписані сторонами без заперечень та зауважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами п. 3.2 та п. 3.3 Договору оплата вартості поставленої партії товару здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту поставки. Оплата товару здійснюється в національній валюті України за цінами, вказаними в рахунку фактурі на кожну окрему партію товару.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження оплати вартості поставленого товару у повному обсязі, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Таким чином, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату отриманого товару не здійснив, у зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість за поставлений товар в розмірі 91 632,12 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за Договором не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 91 632,12 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 2 332,42 грн., інфляційні втрати в розмірі 4 257,63 грн. та штраф в розмірі 17 434,96 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних в розмірі 2 272,17 грн. та інфляційні втрати в розмірі 4 257,63 грн.

В свою чергу, заявляючи позовні вимоги про стягнення штрафу, позивач посилається на умови п. 5.3 Договору, відповідно до якого у випадку невиконання покупцем строків оплати відповідно до умов даного Договору, покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України, від неоплаченої суми, та зазначає, що виходячи із постанови Верховного Суду від 19.03.2019 у справі № 917/889/17 та положень ст. 549 ЦК України, штрафна санкція, встановлена п. 5.3 Договору за своєю правовою природою є штрафом, а не пенею, і відповідно надає позивачу право стягнути з відповідача штраф у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка була встановлена на перший день прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань за Договором, від неоплаченої суми.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.3 Договору у випадку невиконання покупцем строків оплати відповідно до умов даного Договору, покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки, встановленої Національним банком України, від неоплаченої суми.

Тобто, умовами п. 5.3 Договору не визначено, що нарахування штрафних санкцій здійснюється за кожен день прострочення виконання зобов`язання, з огляду на що суд дійшов висновку, що у вказаному пункті договору сторонами передбачено право позивача на стягнення з відповідача штрафу, а не пені.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Отже, враховуючи, що облікова ставка НБУ визначається у відсотках, беручи до уваги положення п. 5.3 Договору про нарахування штрафних санкцій у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми, що відповідає механізму нарахування штрафу, передбаченого ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що у п. 5.3 Договору сторони досягли згоди щодо права постачальника у випадку порушення замовником грошових зобов`язань на нарахування та стягнення такого виду штрафної санкції як штраф, та визначили розмір та механізм нарахування такого штрафу (у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми).

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру штрафу, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає штраф в розмірі 17 434,96 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс-Груп» (02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, буд. 1; ідентифікаційний код: 42638969) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіілто-Клей» (04073, м. Київ, вул. Марко Вовчок, буд. 14; ідентифікаційний код: 33346440) заборгованість у розмірі 91 632 (дев`яносто одна тисяча шістсот тридцять дві) грн. 12 коп., 3% річних у розмірі 2 272 (дві тисячі двісті сімдесят дві) грн. 17 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 257 (чотири тисячі двісті п`ятдесят сім) грн. 63 коп., штраф у розмірі 17 434 (сімнадцять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 96 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 268 (дві тисячі двісті шістдесят вісім) грн. 82 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 15.04.2021

Суддя О.А. Грєхова