РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.04.2021Справа № 910/1991/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Овруцьке спеціалізоване лісове господарство" (11102, Житомирська обл., м. Овруч, вул. Житомирська, 35)

до Фізичної особи-підприємця Горбика Анатолія Сергійовича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 27 751,46 грн

Представники: без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовну заяву Державного підприємства "Овруцьке спеціалізоване лісове господарство" до Фізичної особи-підприємця Горбика Анатолія Сергійовича про стягнення 27 751,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договорами №162/21-12-2018 від 21.12.2020 та №55-2019 від 01.04.2019, а саме в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 26 033,02 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення інфляційні втрати у розмірі 1 056,92 грн та 3% річних у розмірі 661,52 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/1991/21 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №660 вбачається, що ухвала про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем 04.03.2021, проте, у визначений судом строк відзив на позовну заяву останнім не подано.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Між Державним підприємством "Овруцьке спеціалізоване лісове господарство" (надалі - позивач, продавець) та Фізичною особою-підприємцем Горбиком Анатолієм Сергійовичем (надалі - відповідач, покупець) були укладені наступні договори:

- договір №162/21-12-2018 купівлі-продажу необробленої деревини від 21.12.2018 (надалі договір №162/21-12-2018), згідно умов якого продавець зобов`язався продати покупцю необроблену деревину, характеристики якої, кількість та вартість, а також строки поставки визначаються сторонами в цьому договорі, Специфікації та в Аукціонному свідоцтві, що є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язався прийняти товар та своєчасно оплатити на умовах, які визначені даним договором;

- договір №55-2019 купівлі-продажу від 01.04.2019 (надалі- договір №55-2019), згідно умов якого продавець зобов`язався продати покупцю лісопродукцію, характеристики, кількість та вартість, а також строки поставки якої визначаються сторонами у вищевказаному договорі та в Додатку №1 до нього, який є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язався прийняти товар та своєчасно оплатити його на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 3.3. та 3.4. договору №162/21-12-2018 продавець зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів передати покупцеві товар після отримання на свій рахунок 100% передоплати за партію товару. Під час передачі товару продавець надає покупцеві наступні документи: товарно-транспортну (залізничну) накладну, рахунок-фактуру.

Датою передачі товару продавцем та прийому покупцем, тобто, датою поставки вважається дата товарно-транспортної накладної.

Згідно з п. 4.1. договору №55-2019 приймання-передача товару оформляється накладною на відпуск товару в момент передачі товару покупцю, яка підписується уповноваженими представниками сторін в 3-х оригінальних примірниках: один примірник- покупцю, один примірник - продавцю і один примірник - перевізнику.

Фактом передачі товару продавцем та прийому товару покупцем, тобто, фактом доставки, вважається відмітка в товарно-транспортній накладній при доставці автотранспортом, чи відвантаження зі складу продавця відповідно оформленими та підписаними документами (п. 3.6. договору №55-2019).

Відповідно до п. 2.4. договору №162/21-12-2018 покупець здійснює оплату (передоплата 100% вартості) кожної партії товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в сумі, що зазначається в рахунку (рахунках) протягом 3 банківських днів після дня отримання рахунку (рахунків).

Пунктом 2.4. договору №55-2019 передбачено, що розрахунок здійснюється покупцем в національній валюті України на умовах 100% передоплати за кожну партію продукції. В разі поставки товару без передоплати покупець повинен здійснити оплату протягом 10 днів з дня поставки товару.

Договір №162/21-12-2018 діє з 01 січня 2019 року по 31 березня 2019 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 7.2 та п. 7.3. договору №162/21-12-2018).

Договір №55-2019 набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31.12.2019. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від повного виконання зобов`язань за даним договором (п. 9.1. та п. 9.2. договору №55-2019).

На виконання умов вищевказаних договорів позивачем у березні-квітні 2019 року було здійснено продаж товару відповідачу на загальну суму 250 404,52 грн, що підтверджується наступними товаро-транспортними накладними:

- № 758746 від 22.03.2019 на загальну суму 26864,52 грн.,

- №779754 від 28.03.2019 на загальну суму 35991,85 грн.,

- №500021 від 29.03.2019 на загальну суму 47483,22 грн.,

- №779775 від 02.04.2019 на загальну суму 34908,59 грн.,

- №779802 від 03.04.2019 на загальну суму 32074,96 грн.,

- № 779878 від 09.04.2019 на загальну суму 31132,79 грн.,

- №536412 від 11.04.2019 на загальну суму 21671,84 грн.,

- №548180 від 11.04.2019 на загальну суму 10276,75 грн.

Протягом 2019 року відповідачем було частково здійснено оплату за поставлений товару на загальну суму 224 371,50 грн, про що свідчать платіжні квитанції №28212 від 08.01.2019 на суму 10 371,00 грн., №209 від 21.03.2019 на суму 45 000,00 грн., №216 від 28.03.2019 на суму 24000,00 грн., №217 від 28.03.2019 на суму 30000,00 грн., №230 від 12.04.2019 на суму 35000,00 грн., №286 від 16.07.2019 на суму 40000,00 грн., №6 від 05.11.2019 на суму 20000,00 грн. та №49 від 27.11.2019 на суму 20000,00 грн.

Позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором у останнього виникла заборгованість у розмірі 26 033,02 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією вих.№01-06/239 від 12.06.2020, у якій просив останнього сплати існуючу заборгованість за договорами №162/21-12-2018 та №55-2019. Проте, станом на момент звернення позивача з позовом до суду, вищевказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладених між сторонами договорів, суд дійшов до висновку, що останні за своєю правовою природою є договорами купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як підтверджується наявними в матеріалах справи товаро-транспортними накладними № 758746 від 22.03.2019, №779754 від 28.03.2019, №500021 від 29.03.2019, №779775 від 02.04.2019, №779802 від 03.04.2019, № 779878 від 09.04.2019, №536412 від 11.04.2019, №548180 від 11.04.2019, позивачем на виконання умов договорів №162/21-12-2018 та №55-2019 було здійснено продаж товару відповідачу на загальну суму 250 404,52 грн, який був частково оплачений останнім на суму 224 371,50 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Доказів оплати товару на всю суму здійсненого позивачем продажу матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки матеріали справи не містять доказів повної сплати відповідачем основного боргу, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 26 033,02 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення інфляційні втрати у розмірі 1 056,92 грн та 3% річних у розмірі 661,52 грн, за період прострочення з 28.11.2019 по 01.11.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо оплати наданих послуг за договором, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, суд встановив, що їх розмір є меншим, ніж заявлено позивачем, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 654,74 грн.

Що стосується 3% річних, то за перерахунком суду їх розмір становить більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягає сума у заявленому позивачем розмірі 661,52 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Державного підприємства "Овруцьке спеціалізоване лісове господарство".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись ст. 129, 236 - 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Горбика Анатолія Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Овруцьке спеціалізоване лісове господарство" (11102, Житомирська обл., м. Овруч, вул. Житомирська, 35, ідентифікаційний код 00991893) заборгованість у розмірі 26 033 (двадцять шість тисяч тридцять три) грн 02 коп., 3% річних у розмірі 661 (шістсот шістдесят одна) грн 52 коп., інфляційні втрати у розмірі 654 (шістсот п`ятдесят чотири) грн 74 коп. та судовий збір у розмірі 2 237 (дві тисячі двісті тридцять сім) грн 10 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.04.2021

Суддя Л. Г. Пукшин