СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2021 р. Справа № 913/567/19(913/588/16)

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Медуниця О.Є., суддя Чернота Л.Ф.

за участю секретаря судового засідання Бірчак К.Є.

за участю представників сторін

від позивача не з`явився

від відповідача - не з`явився

від третьої особи - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" (вх. № 60 Л/3) на рішення Господарського суду Луганської області від 27.11.2020 (повний текст рішення складено 02.12.2020, суддя Яресько Б.В.) у справі № 913/567/19(913/588/16)

за позовом Державного підприємства "Енергоринок", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" м.Луганськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство Національна Енергетична Компанія Укренерго, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, на стороні відповідача Міністерство енергетики України, м. Київ

про стягнення 652 518 386 грн 48 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство «Енергоринок» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об`єднання про стягнення заборгованості за договором від 31.08.2015 №11572/01 сумі 574 448 753 грн 25 коп., пені у сумі 62 337 357 грн 88 коп., штрафу в сумі 574 448 грн 75 коп., інфляційних нарахувань у сумі 10 677 738 грн 84 коп., 3% річних у сумі 4 480 087 грн 76 коп. (т.1, а.с. 3-7).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015 №263 Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження між ДП Енергоринок та ТОВ ЛЕО 31.08.2015 укладено договір №11572/01.

На виконання умов договору в період липень грудень 2015 року відповідачем придбано 572 109,772 тис. кВт.г електроенергії на загальну суму 636 539 029 грн 79 коп., яку відповідач оплатив частково, внаслідок чого за ним виникла заборгованість у сумі 574 448 753 грн 25 коп.

Відповідно до умов п.6.2.2 розділу 6 договору позивачем за несвоєчасне здійснення відповідачем оплати за електроенергію нараховані пеня за період з 20.09.2015 по 01.03.2016 у сумі 62 337 357 грн 88 коп. та штраф у сумі 574 448 грн 75 коп.

Також у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані 3% річних за період 15.09.2015 по 01.03.2016 у сумі 4 480 087 грн 76 коп. та інфляційні нарахування за період серпень 2015 року грудень 2015 року в сумі 10 677 738 грн 84 коп.

Ухвалою господарського суду від 27.04.2016 порушено провадження у справі (т.1, а.с. 2).

Ухвалою господарського суду від 31.05.2016 залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову, на стороні відповідача - Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" та Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (т.1, а.с. 64-65).

29.06.2016 господарський суд зупинив провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 826/9343/16 за позовом ТОВ Луганське енергетичне об`єднання до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про визнання протиправною бездіяльності (т.1, а.с. 109-110)

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 02 березня 2020 року господарський суд передав справу №913/588/16 за позовом Державного підприємства "Енергоринок" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" за підсудністю до Господарського суду Луганської області для розгляду в межах справи №913/567/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" (т.2, а.с. 72-74).

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.03.2020 справа №913/567/19 (913/588/16) передана для подальшого розгляду Господарським судом Луганської області тим самим складом суду, що і справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" №913/567/19 (суддя Яресько Б.В.)

Ухвалою 24.03.2020 суд прийняв матеріали справи, повторно розпочав розгляд справи за правилами загального позовного провадження (т.2, а.с. 111- 113).

Рішенням Господарського суду Луганської області області від 27.11.2020 у справі № 913/567/19(913/588/16) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об`єднання на користь Державного підприємства Енергоринок борг у сумі 514760437 грн 22 коп., пеню у сумі 62 337 357 грн 88 коп., штраф в сумі 574 448 грн 75 коп., інфляційні нарахування у сумі 10 677 738 грн 84 коп., 3% річних у сумі 4 480 087 грн 76 коп., судові витрати 209600 грн. 00 коп. Закрито провадження в частині стягнення 59688316 грн. 03 коп. основного боргу (т.3, а.с. 189-197).

Рішення суду обґрунтовано тим, що в порушення умов договору відповідач розрахувався за придбану електричну енергію не в повному обсязі та несвоєчасно, що призвело до виникнення боргу станом на 01.03.2016 в сумі 574448753,25 грн та станом на 01.06.237,22 грн. Таким чином вимога позивача щодо стягнення боргу в сумі 514760437,22 грн є обґрунтованою, провадження у справі в частині стягнення 59688316,03 грн підлягає закриттю відповідно до п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України. Суд також вважає обґрунтованим вимоги щодо стягнення пені та штрафу нарахованого позивачем, відповідно до умов договору.

Відповідач, не погоджуючись із вказаним рішенням, 22.12.2020 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області області від 27.11.2020 у справі № 913/567/19(913/588/16) та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог Державному підприємству "Енергоринок". Судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки рішенню Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2019 у справі №826/9343/16, яким визнана протиправною бездіяльність Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в частині ненадання погодження на припинення різниці перетоків електричної енергії ТОВ «ЛЕО».

Скаржник зазначає, що у ТОВ «ЛЕО» не було можливості самостійно припинити зазначені перетоки електричної енергії, а так само отримати кошти за спожиту електричну енергію на неконтрольованій території або відключити споживачів-боржників.

У зв`язку з виникненням заборгованості ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит» та ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» (знаходяться на неконтрольованій території Луганської області) перед ТОВ «ЛЕО» за поставлену електроенергію та через втрату фактичної можливості постачання електроенергії на неконтрольовану територію у зв`язку з протиправним захопленням активів товариства, відповідач неодноразово листами звертався до Міністерства енергетики та вугільної промисловості , ДП НЕК "Укренерго" та ДП "Енергоринок" щодо припинення різниці перетоків електроенергії на неконтрольовану територію Луганської області.

Втім, зазначені звернення щодо погодження на припинення різниці перетоків електроенергії на неконтрольовану територію Луганської області були залишені без реагування, що згідно ст. 614 ЦК України, виключає відповідальність ТОВ «ЛЕО» за порушення своїх грошових зобов`язань за договором, оскільки саме через бездіяльність Міненерговугілля у товариства і утворилась заявлена у позові заборгованість по договору.

Господарський суд в оскаржуваному рішенні посилаючись на рішення, ухвалене в іншій справі №913/225/17, все ж таки прийшов до висновку про відсутність правових підстав звільнення ТОВ «ЛЕО» від відповідальності за прострочення виконання спірних зобов`язань за договором №11572/01 від 31.08.2015.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції повинен був застосувати для правильного вирішення спірних правовідносин у цій справі норми Закону України «Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилась на оптовому ринку електричної енергії» від 17.06.2020 № 719-ІХ.

Вимоги позивача у даній справі стосуються стягнення з відповідача заборгованості за електроенергію за період липень-грудень 2015 року у розмірі 625518386,48 грн за договором від 31.08.2015 №11572/01 купівлі-продажу різниці перетоків електричної енергії.

Відповідно до вищевказаного Закону, заборгованість за електроенергію по договору купівлі-продажу різниці перетоків операторів системи розподілу, які є правонаступниками енергопостачальних компаній, перед оптовим постачальником електроенергії, підлягає погашенню (списанню) на умовах, визначених законом.

Отже, на даний час питання погашення (списання) заборгованості ТОВ «ЛЕО» перед ДП «Енергоринок» за договором від 31.08.2015 №11572/05 врегульовано Законом.

Відповідно до витягу з протоколу судової справи раніше визначеному складу суду від 05.01.2021 року сформовано колегію у складі: Радіонова О.О. головуючий суддя (доповідач), судді: Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об`єднання, м. Луганськ на рішення Господарського суду Луганської області від 27.11.2020 по справі №913/567/19 (913/588/16), встановлено строк позивачу та третім особам до 10.03.2021 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу, учасникам справи в строк до 10.03.2021 включно зобов`язано надати письмові пояснення щодо заміни третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, на стороні відповідача Міністерство енергетики та захисту довкілля, у даній справі його правонаступником на Міністерство енергетики України (т.4, а.с. 103-105).

10.03.2021 на електрону адресу Східного апеляційного господарського суду від ДП «Енергоринок» надійшов відзив на апеляційну скаргу (підписаний ЕЦП), у якому останній просить апеляційну скаргу ТОВ «ЛЕО» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Луганської області від 27.11.2020 у справі №913/567/19 (913/588/16) залишити без змін (т.4, а.с 111-123).

Відповідно до витягу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2021 року у зв`язку з відпусткою судді Зубченко І.В. сформовано колегію у складі: Радіонова О.О. головуючий суддя (доповідач), судді: Медуниця О.Є., Чернота Л.Ф. (т.4, а.с 128).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 здійснено заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство енергетики та захисту довкілля (м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 35) на його правонаступника Міністерство енергетики України (м.Київ, вул. Хрещатик, буд 30). Призначено справу № 913/567/19(913/588/16) до розгляду на 07.04. 2021 о 10:30 год. (т.4, а.с. 129-131).

19.03.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від ПрАТ «Укренерго» надійшли пояснення у справі, у яких останній зазначає, що ТОВ «ЛЕО» не має підстав для невиконання умов укладеного з ДП «Енергоринок» договору та наявний обов`язок сплатити заборгованість (т.4, а.с. 154-155).

05.04.2021 до Східного апеляційного господарського суду від позивача, ДП «Енергоринок» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у якому останній просить відкласти розгляд справи на строк, що дозволить уповноваженому представнику ДП «Енергоринок» взяти участь у розгляді Східним апеляційним господарським судом даної справи (т.4, а.с. 147-176).

06.04.2021 до Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача, ТОВ «ЛЕО», у якому останній просить продовжити строк справи №913/567/19 (913/588/16) в суді апеляційної інстанції, визнати поважними причини неявки представників ТОВ «ЛЕО» в судове засідання, відкласти судове засідання у справі на іншу дату прийнятну Східному апеляційного господарського суду, але не раніше 16.04.2021.

Розглянувши клопотання позивача та відповідача про відкладення розгляду справи суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Сторони можуть взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відповідно до ч. 4 ст. 197 ГПК України.

Разом з цим, апеляційним судом враховується, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Враховуючи, що явка представників у судове засідання не була визнана обов`язковою, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, суд апеляційної відмовляє в задоволенні клопотань про відкладення розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції відмовляє відповідачу в продовженні строку розгляду справи в суді апеляційної інстанції на підставі того, що апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції розглядаються протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, який передбачений ст. 273 ГПК України. Строки продовження розгляду справи цією статтею не передбачено.

Посилання відповідача на п.4 розділу Х «Прикінцеві положення» ГПК України, що суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином є помилковим, оскільки строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду встановлений законом, а саме ст. 273 цього Кодексу.

07.04.2021 до Східного апеляційного господарського суду від відповідача, ТОВ «ЛЕО», до початку судового засідання, надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, у якому останній просить приєднати до матеріалів справи постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 у справі №910/11387/19 та рішення Господарського суду м. Києва від 07.12.2020 у справі №910/16967/19, дослідити їх при судовому розгляді даної справи та врахувати при ухваленні законного і обґрунтованого рішення в цій справі за наслідками розгляду апеляційної скарги ТОВ «ЛЕО».

Розглянувши клопотання відповідача про приєднання доказів до матеріалів справи, суд апеляційної інстанції відхиляє його з наступного.

За своєю суттю надані докази не є доказами у розумінні ст.73 ГПК України, а є судовими рішеннями у справах №910/11387/19 та №910/16967/19. Відповідно до п.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Треті особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється (ч. 3 ст. 222 ГПК України).

Відповідно до вимог ст. 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу та матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31.08.2015 на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 263 від 07.05.2015 Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження між Державним підприємством Енергоринок (ДПЕ) та Товариством з обмеженою відповідальністю Луганське енергетичне об`єднання (ЕК) укладено договір №11572/01, відповідно до умов якого ДП Енергоринок зобов`язалось продавати, а ТОВ ЛЕО зобов`язалось купувати різницю перетоків електричної енергії, переміщену з контрольованої території на неконтрольовану, та здійснювати її оплату відповідно до умов зазначеного договору (т.1, а.с. 11-14).

Відповідно до п.3.1 договору, сторони визнають свої зобов`язання за ДЧОРЕ (договір між членами Оптового ринку електричної енергії України) і додатками до ДЧОРЕ, що є його невід`ємними частинами, Умовами та Правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, Умовами та Правилами здійснення підприємницької діяльності з оптового постачання електричної енергії та інш. нормативно-правовими актами України.

За змістом п.3.2 договору ДПЕ продає, а ЕК купує різницю перетоків електричної енергії в точках обліку різниці перетоків електричної енергії в обсягах, які визначаються згідно зі статтею 4 цього договору.

Щоденну передачу погодинних даних до ДПЕ про різницю перетоків електричної енергії здійснює НЕК (п. 3.4 договору).

Розділом 4 договору сторони визначили умови визначення обсягів купівлі-продажу різниці перетоків електричної енергії.

Відповідач здійснює оплату вартості купленої різниці перетоків електричної енергії шляхом перерахування ДПЕ суми коштів, зазначеної у рахунку-фактурі, на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання ДПЕ. При здійсненні платежів ЕК повинна вказувати у платіжному дорученні призначення платежу, в якому обов`язково зазначається відповідний договір, за яким здійснюється купівля різниці перетоків електричної енергії та відповідний договір, за яким здійснюється купівля різниця перетоків електричної енергії та розрахунковий місяць. ЕК зобов`язана здійснити остаточний платіж на поточний рахунок із спеціальним режимом використання до 14 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим (п.5.3. договору).

У розділі 6 договору встановлені права, зобов`язання та відповідальність сторін, зокрема, ЕК зобов`язана купувати у ДПЕ різницю перетоків електричної енергії відповідно до умов статті 3 цього договору та здійснювати своєчасні розрахунки відповідно до умов статті 5 цього договору, а також виконувати інші умови цього договору; в разі нездійснення ЕК повної поточної оплати за куплену в ДПЕ різницю перетоків електричної енергії до 14-го числа (включно) місяця наступного за розрахунковим, з 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, ДПЕ має право нарахувати пеню ЕК у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягнути штраф у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу. Сплата ЕК пені та штрафу здійснюється з поточного рахунку ЕК на поточний рахунок ДПЕ і не звільняє ЕК від обов`язку відшкодувати збитки, спричинені несплатою або несвоєчасною оплатою отриманої електроенергії (п.6.2.2 договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками та згідно з ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України його умови застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01.05.2015р., та діє протягом терміну дії постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015р. №263 Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (п.10.1 договору).

Господарським судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання з продажу відповідачу різниці перетоків електричної енергії за період липень-грудень 2015 (т.1, а.с. 15-20) в загальній кількості 572109772 тис.кВт.г, а саме:

Липень 2015 р. 62716,767 тис.кВт.г

Серпень 2015 р.- 68793,980 тис.кВт.г

Вересень 2015 р.- 85535,455 тис.кВт.г

Жовтень 2015 р. 95245,314 тис.кВт.г

Листопад 2015 р. 123289,422 тис.кВт.г

Грудень 2015 р. 136528,834 тис.кВт.г

Факт придбання електричної енергії підтверджується актами купівлі-продажу електроенергії за вказані періоди, які підписані сторонами (т.1, а.с. 22).

Загальна вартість придбаної електричної енергії склала 636539029 грн. 79 коп.

Відповідач не в повному обсязі розрахувався за придбану електричну енергію, внаслідок чого виник борг в сумі 574 448 753 грн. 25 коп. станом на 01.03.2016 р.

Позивач звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором від 31.08.2015 №11572/01 в сумі 574 448 753 грн 25 коп., пеню у сумі 62 337 357 грн 88 коп., штраф в сумі 574 448 грн 75 коп., інфляційні нарахування у сумі 10 677 738 грн 84 коп., 3% річних у сумі 4 480 087 грн 76 коп.

29.06.2016 від позивача до господарського суду надійшла заява №б/н від 24.06.2016, якою він повідомив суд, що після порушення провадження у справі відповідач частково погасив борг за період з 01.07.2015 р. по 31.12.2015 р. в сумі 59 688 316 грн. 03 коп. Заборгованість станом на 01.06.2016 р. складає 514 760 437 грн. 22 коп (т.1, а.с. 69).

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Законом України Про електроенергетику із змінами, Постановою Кабінету Міністрів України №263 від 07.05.2015 року Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає поняття зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою договір №11572/01 від 31.08.2015 року є договором купівлі-продажу, правовідносини за яким регулюються главою 54 Цивільного кодексу України та параграфом 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 26 Закону України Про електроенергетику визначено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії, а також несе відповідальність за порушення умов договору та правил користування електричною енергією.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законами України Про засади функціонування ринку електричної енергії України та Про електроенергетику.

Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч. 1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З предмету договору (п.2.1) вбачається, що позивач продає, а відповідач купує різницю перетоків електричної енергії, переміщену з контрольованої території на неконтрольовану територію, та здійснює її оплату до 14 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим (п.5.3 договору).

Зазначені умови договору узгоджуються з вимогами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець зобов`язаний оплатити товар після його придбання або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 5.3 договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично отриману різницю перетоків електроенергії до 14 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим. Вказана умова договору, яка відповідає приписам частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, не містить застережень щодо настання обов`язку відповідача з оплати електроенергії протягом певного терміну після підписання сторонами акту купівлі-продажу чи після повернення одного примірника оригіналу акту продавцю.

Згідно з пунктами 4.3, 4.4, 4.5, 4.6 договору акти купівлі-продажу визначаються в якості підстави для розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п.5.3 цього договору, несвоєчасне підписання чи не підписання покупцем акту за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленої електроенергії.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином та продав відповідачу різницю перетоків електричної енергії за період липень 2015- грудень 2015 у загальному обсязі 572109772 тис.кВт.г на суму 636539029 грн. 79 коп. Факт поставки підтверджується актами прийому-передачі електричної енергії.

В порушення умов договору відповідач розрахувався за придбану електричну енергію не в повному обсязі, та несвоєчасно, що призвело до виникнення боргу в сумі в сумі 574448753 грн. 25 коп. станом на 01.03.2016 р., та станом на 01.06.2016 р. - 514760437 грн. 22 коп.

Таким чином, господарський суд дійшов правомірного висновку, що вимога позивача щодо стягнення боргу в сумі 514760437 грн. 22 коп. є обґрунтованою, а провадження у справі в частині стягнення 59688316 грн. 03 коп. підлягає закриттю відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки відповідачем було сплачено частину заборгованості в процесі розгляду справи, предмет спору відсутній.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому вимогами ч.1ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачем допущено порушення виконання зобов`язання за договором, що згідно вимог ст. 611, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, - є підставою для застосування до відповідача відповідальності за не виконання грошового зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% за період 15.09.2015 по 01.03.2016 у сумі 4480 087 грн 76 коп. та інфляційні нарахування за період серпень 2015 року грудень 2015 року в сумі 10 677 738 грн 84 коп. - є законними та обґрунтованими.

Позивачем також заявлена вимога щодо стягнення пені за період з 20.09.2015 по 01.03.2016 у сумі 62 337 357 грн 88 коп. та штрафу у сумі 574 448 грн 75 коп.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 6.2.2 договору позивач має право нарахувати пеню відповідачу у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення) за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягнути штраф у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу. Сплата відповідачем пені та штрафу здійснюється з поточного рахунку відповідача на поточний рахунок позивача і не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати збитки, спричинені несплатою або несвоєчасною оплатою отриманої електроенергії.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пеня та штраф нараховані позивачем правомірно, відповідно до умов договору.

Стосовно доводів скаржника в апеляційній скарзі щодо ненадання господарським судом належної оцінки рішенню Окружного адміністративного суду м.Києва у справі №826/9343/16 від 13.03.2019р., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Предметом розгляду справи №826/9343/16 було питання дотримання чи не дотримання Міненерговугілля порядку припинення різниці перетоків електроенергії на неконтрольовану територію Луганської області, а саме наявності у Міненерговугілля правових підстав для надання відповідного погодження.

Верховний Суд в своїй постанові від 11.12.2019р. по даній справі дійшов висновку, що у Міненерговугілля були наявні законодавчо визначені підстави для припинення різниці перетоків електричної енергії саме у зв`язку з невиконанням ТОВ «ЛЕО» зобов`язань, передбачених договором. При цьому, невиконання умов договору проявилось у накопиченні заборгованості за договором постачання електричної енергії.

З викладеного вбачається, що виникнення заборгованості за договором передує виникненню законодавчо визначених підстав для погодження Міненерговугілля припинення різниці перетоків.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вчинення чи не вчинення Міненерговугілля певних дій, не вливає на обов`язок відповідача щодо виконання договірного зобов`язання з огляду на презумпцію правомірності правочину, гарантовану ст. 204 ЦК України.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

В даному випадку заборгованість виникла внаслідок недодержання обов`язків контрагентами відповідача споживачами електричної енергії на території Луганської області, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Крім того, відсутність правових підстав для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання спірних зобов`язань за договором №11572/01 від 31.08.2015 була встановлена при вирішенні справи № 913/225/17.

За таких підстав, доводи скаржника в цій частині спростовуються вищенаведеним.

Щодо доводів апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції норм Закону України «Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на ринку електричної енергії» від 17.06.2020 № 719-ІХ.

Відповідач просить відмовити в позові, посилаючись на те, що заборгованість підлягає погашенню в зв`язку набранням чинності Законом України Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилося на оптовому ринку електричної енергії від 17.06.2020 р. № 719-ІХ.

Зазначений довід скаржника судом апеляційної інстанції відхиляється з огляду на наступне.

Скаржник стверджує, що питання погашення (списання) заборгованості, яка є предметом розгляду даної справи врегульовано зазначеним Законом.

Закон України Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилося на оптовому ринку електричної енергії від 17.06.2020 р. № 719-ІХ визначає правові, економічні та організаційні засади, пов`язані з погашенням заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії України. Метою цього Закону є повне погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії України.

Відповідно до ст. 1 цього Закону терміни вживаються в такому значенні, зокрема, заборгованість - сума коштів, що виникла до 1 липня 2019 року, підтверджена учасниками та підлягає сплаті відповідно до укладених договорів і судових рішень.

Учасники здійснюють погашення заборгованості шляхом застосування процедури взаєморозрахунків з використанням механізмів, передбачених статтею 3 цього Закону; погашення (списання) заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону (ст. 2 Закону).

На умовах, визначених цим Законом, підлягає погашенню (списанню), зокрема, заборгованість ДП "Енергоринок" перед виробниками електричної енергії державної форми власності та акціонерного товариства, 100 відсотків акцій якого належать державі, яке здійснює функції оператора системи передачі, в обсязі заборгованості до погашення (списання) відповідно до пункту 2 цієї частини.

В свою чергу дію частини другої статті 4 зупинено на 2021 рік згідно із Законом №1082-IX від 15.12.2020 з метою забезпечення механізму погашення (списання) заборгованості, передбаченого частиною першою цієї статті.

Таким чином, скаржник формально констатує сам факт прийняття Закону №719-IX, посилаючись на ст. 4 цього Закону без детального його аналізу, в контексті дослідження правовідносин сторін у цій справі.

Також слід звернути увагу і на п.п.8 п. 1 ч. 1 цього Закону, де вказано, що процедура погашення заборгованості - комплекс необхідних заходів, спрямований на остаточне врегулювання кредиторської та дебіторської заборгованості на оптовому ринку електричної енергії, а також припинення діяльності оптового постачальника електричної енергії.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до норм Закону України Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилося на оптовому ринку електричної енергії заборгованість, що утворилося на оптовому ринку електричної енергії України до 01.07.2019 підтверджена учасниками та підлягає сплаті відповідно до укладених договорів і судових рішень, повинна бути погашена в порядку, встановленому окремим законопроектом, який з дня набрання чинності цим Законом повинен розробити та внести на розгляд Верховної Ради Кабінет Міністрів України. На цей час зазначений порядок Кабінетом Міністрів України не розроблений, відповідно відсутній механізм погашення заборгованості, зазначена заборгованість існує.

Враховуючи викладене судова колегія дійшла висновку про те, що наявність заборгованості ТОВ «ЛЕО» підтверджено ДП «Енергоринок» належними доказами, але заперечується відповідачем, що свідчить про існування спору, а відтак реалізація положень цього Закону можлива лише після підтвердження такої заборгованості відповідним рішенням суду.

За таких підстав, доводи скаржника в цій частині судом апеляційної інстанції відхиляються.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, рішення Господарського суду Луганської області від 27.11.2020 року у справі №913/567/19(913/588/16) ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору розподіляються у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання», м. Луганськ на рішення Господарського суду Луганської області від 27.11.2020 року у справі №913/567/19(913/588/16) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 27.11.2020 року у справі №913/567/19 (913/588/16) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 07.04.2021р.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Л.Ф. Чернота