УХВАЛА

09 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 922/2144/16

Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Пєскова В.Г.

перевіривши матеріали касаційної скарги ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Енвіжн-Активи" арбітражного керуючого Нагорнєвої Т.В.

на ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 року

та на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2021 року

у справі №922/2144/16

за заявою Фізичної особи підприємця Панасюка Юрій Володимировича

до Приватного акціонерного товариства "Енвіжн-Активи"

про визнання банкрутом,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 року відмовлено в задоволенні заяви ліквідатора ПрАТ "Енвіжн - Активи" арбітражної керуючої Нагорнєвої Т.В. про заміну кредитора та внесення змін до реєстру вимог кредиторів.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2021 року апеляційну скаргу ліквідатора ПрАТ "Енвіжн - Активи" Нагорнєвої Т.В., м.Суми, (вх. №2499 Х/1) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 про розгляд заяви ліквідатора про заміну кредитора та внесення змін до реєстру вимог кредиторів у справі №922/2144/16, залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 про розгляд заяви ліквідатора про заміну кредитора та внесення змін до реєстру вимог кредиторів у справі № 922/2144/16, залишено без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Енвіжн-Активи" арбітражного керуючого Нагорнєвої Т.В. на ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 року та на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2021 року у справі №922/2144/16, в якій просить суд скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції; ухвалити нове рішення, яким замінити кредитора ТОВ «Оптимум-Фактор» на належного кредитора ПАТ "Український інноваційний банк" в особі в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Міхно Сергія Семеновича.

08.02.2020 року набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".

З аналізу статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція ЄСПЛ) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції ЄСПЛ, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції ЄСПЛ, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов до висновку про відмову у прийнятті касаційної скарги ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Енвіжн-Активи" арбітражного керуючого Нагорнєвої Т.В. на ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 року та на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2021 року у справі №922/2144/16, з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

21.10.2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства.

Законодавцем у статті 9 КУзПБ встановлено особливості застосування правил оскарження судових рішень, що ухвалюються місцевими та апеляційними господарськими судами в процесі провадження у справі про банкрутство (основне провадження).

Відповідно до частини першої ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною третьою статті 9 КУзПБ визначено, що у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство, постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо, можуть включатися до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню.

Наведений в частині третій ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства перелік судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню, є вичерпним, і тому подання касаційних скарг на інші судові рішення (тобто відсутні у вказаному переліку) виключає можливість здійснення касаційного провадження за такими скаргами.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що 28.01.2021 року судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду постановлено ухвалу у справі № 50/311-б. Вказана ухвала мотивована тим, що, вирішуючи питання про можливість відкриття провадження за касаційною скаргою ТОВ "Файненс Компані", поданою 20.12.2019 на судові рішення у справі про банкрутство № 50/311-б про відмову у заміні кредитора правонаступником прийняті після набрання чинності з 21.10.2019 Кодексу України з процедур банкрутства, слід керуватися приписами статті 9 КУзПБ, якою визначено порядок оскарження судових рішень у процедурі банкрутства.

Порядок заміни кредитора у справі про банкрутство його правонаступником регулюється приписами статті 21 Закону про банкрутство, статті 43 КУзПБ.

Частиною третьою статті 9 КУзПБ (як і частиною 3 статті 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції чинній з 19.01.2013 року) не передбачено оскарження до суду касаційної інстанції ухвали про заміну (відмову) кредитора правонаступником.

Аналіз наведеного дає підстави дійти висновку, що у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду ухвал про заміну (відмову у заміні) кредитора на його правонаступника (Частина третя статті 9 КУзПБ, частина 3 статті 8 Закону про банкрутство).

Підставою передачі справи № 50/311-б на розгляд Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в порядку частини першої статті 302 ГПК України, колегією суддів Верховного Суду визначено наявність підстав для відступу від правової позиції Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі 12.11.2019 року у справі №922/6220/15 щодо неможливості касаційного перегляду ухвали місцевого суду та постанови апеляційного суду про заміну кредитора правонаступником як таких, що не передбачені в переліку згідно з частиною третьою статті 8 Закону про банкрутство.

За таких обставин, Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для відступу від правової позиції Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі 12.11.2019 року у справі № 922/6220/15 щодо неможливості касаційного перегляду ухвали місцевого суду та постанови апеляційного суду про заміну кредитора правонаступником як таких, що не передбачені в переліку згідно з частиною третьою статті 8 Закону про банкрутство, а також, за висновком Верховного Суду у цій справі, за частиною третьою статті 9 КУзПБ.

У даному випадку предметом касаційного оскарження є постанова Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2021 року якою апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 року про розгляд заяви ліквідатора про заміну кредитора та внесення змін до реєстру вимог кредиторів у справі №922/2144/16, залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 року, залишено без змін. Можливість оскарження даного рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку не передбачено частиною третьою статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, з урахуванням ухвали Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 28.01.2021 у справі № 50/311-б.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У разі прийняття до касаційного провадження касаційної скарги ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Енвіжн-Активи" арбітражного керуючого Нагорнєвої Т.В. на вказані судові рішення, суд касаційної інстанції буде діяти не як "суд встановлений законом" в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, що в сукупності з положеннями норм статті 287 ГПК України, виключає можливість касаційного перегляду.

У зв`язку з вищевикладеним, касаційна скарга ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Енвіжн-Активи" арбітражного керуючого Нагорнєвої Т.В. на ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 року та на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2021 року у справі №922/2144/16 не підлягає розгляду в порядку касаційного провадження, тому в її прийнятті слід відмовити з підстав передбачених пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись частинами 1, 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 3, 234, 235, пунктом 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ліквідатора Приватного акціонерного товариства "Енвіжн-Активи" арбітражного керуючого Нагорнєвої Т.В. на ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2020 року та на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2021 року у справі №922/2144/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Огороднік К.М.

Судді Жуков С.В.

Пєсков В.Г.