ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р. Справа№ 910/18327/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2021

у справі № 910/18327/20 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 24 083, 52 грн., -

В С Т А Н О В И В :

У 2020 році Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 24 083, 52 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 19.02.2019 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Audi", а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу "Mercedes-Benz", водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована у відповідача, позивачем було направлено останньому вимогу про сплату страхового відшкодування. Враховуючи, що відповідачем відшкодовано заявлену суму частково, позивач просить стягнути неоплачену суму страхового відшкодування в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" 24 083 грн. 52 коп. - основного боргу та 2 102 грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення мотивовано тим, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі 39 290, 40 грн., яка частково була сплачена відповідачем на суму 15 206, 88 грн. Таким чином, залишок суми страхового відшкодування, який підлягає оплаті відповідачем становить 24 083, 52 грн., а наявність рахунку-фактури № від 13.12.2019 та платіжного доручення № 38210 від 19.12.2019 на суму 39 290, 40 грн. є достатніми та належними доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" 24 083 грн. 52 коп. - основного боргу та 2 102 грн. 00 коп. - судового збору.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що при прийняті рішення місцевим господарським судом не було враховано, що позивачем не було надано актів виконаних робіт, які б свідчили про фактичне здійснення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, а отже вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу має бути визначена згідно акту оцінки здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

Згідно протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 у справі №910/18327/20, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

03.03.2021 від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес", позивача у справі, до Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення, в яких останні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Також у своїх письмових поясненнях позивач просить проводити судові засідання з викликом сторін.

Пунктом 13 ст. 8 ГПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо ГПК України не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Тобто зазначеною нормою закріплено дискреційні повноваження суду в межах процесуального закону зі свободою розсуду вирішити питання про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи при розгляді апеляційних скарг, зазначених у статті 271 ГПК.

Клопотання позивача щодо необхідності апеляційного розгляду у судовому засіданні не підтвердженні вагомими аргументами, доказами та не є очевидними.

З урахуванням наведеного, враховуючи відсутність доводів, викладених у клопотанні Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес", щодо проведення судового засідання з викликом учасників справи, а також враховуючи конкретні обставини справи, межі розгляду справи апеляційним судом, предмет оскарження, колегія суддів не вбачає необхідності у розгляді апеляцйної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.02.2019 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № ПС-0014-А/19/УРП об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом "Audi", реєстраційний номер НОМЕР_1 на випадок настання страхових випадків. (а.с. 4-7).

За участі застрахованого автомобіля марки "Audi", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки "Mercedes-Benz", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 10.12.2019 по вулиці Стеценка у місті Києві сталась ДТП.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 04.02.2020 у справі № 761/48239/19 ОСОБА_2 визнано винною у здійсненні ДТП. (а.с. 11-12).

У зв`язку з пошкодженням у ДТП застрахованого автомобіля "Audi", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звернулась до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 13).

Відповідно до рахунку-фактури № від 13.12.2019 вартість відновлювального ремонту становить 39 290, 40 грн. (а.с. 16).

Позивач страховим актом №A-3298/УРП від 17.12.2019 (а.с. 17) визнав нанесення майнової шкоди страхувальнику внаслідок ДТП у розмірі 39 290, 40 грн., виплата якої позивачем підтверджується платіжним дорученням № 38210 від 19.12.2019. (а.с. 18).

З матеріалів справи вбачається, що на час скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Mercedes-Benz", реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у відповідача згідно полісу №АО005852136, що підтверджується наявною в матеріалах справи роздруківкою з централізованої бази М(Т)СБУ. (а.с. 19).

Враховуючи, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність особи, винної у заподіянні збитків, була застрахована у відповідача, останній відповідно до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повинен відшкодувати нанесену його страхувальником шкоду у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Позивач звернувся до відповідача із заявою №20/02/24-03 від 24.02.2020 р. про виплату страхового відшкодування у розмірі 39 290, 40 грн. (а.с. 21).

Проте, відповідач здійснив виплату страхового відшкодування позивачу тільки частково на суму 15 206, 88 грн. Позивач зазначає, що неоплачена сума страхового відшкодування становить 24 083, 52 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Відповідач заперечує проти розміру страхового відшкодування та вказує на те, що вартість відновлювального ремонту має бути визначена згідно акту оцінки здійсненої суб`єктом оціночної діяльності. Згідно наданого відповідачем висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 16-D/70/6 від 29.05.2020 вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля "Audi", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 15 206, 88 грн., яка була сплачена відповідачем.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Статтею 980 ЦК України та статтаю 4 Закону України "Про страхування" в залежності від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 ЦК України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Також, як встановлено місцевим господарським судом, станом на час настання страхового випадку (ДТП) цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, було застраховано відповідачем на підставі полісу № АО/005852136 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з частиною другою статті 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено приписами частини третьої статті 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявна рахунок-фактура № від 13.12.2019 р., згідно з якою станцією технічного обслуговування визначено суму ремонту автомобіля без урахування ПДВ.

Поряд з цим, позивачем на підставі заяви про виплату страхового відшкодування здійснено виплату страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №38210 від 19..12.2019 р. на рахунок станції технічного обслуговування.

Колегія суддів зазначає, що реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 зі справи № 3-50гс15).

Позивач виходив виключно з тих сум, які визначені станцією технічного облуговування згідно рахунку-фактури, який виставлений СТО (ДП «Ауді Центр ВІПОС»), яким і було здійснено ремонт застрахованого автомобіля.

За наведених обставин у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування.

З приводу тверджень апелянта, щодо необхідністі врахування у якості доказу наданого ним Висновку експертного автотоварознавчого дослідження №16-D/70/6 від 29.05.2020 р. відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 15 206, 88 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика), технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Разом з тим наявний у матеріалах справи висновок не містить інформації щодо здійснення саме експертом огляду об`єкту автотоварознавчого дослідження. Викладена у цьому висновку інформація щодо цього питання є суперечливою з огляду на те, у висновку зазначено одночасно те, що "огляд проведено у світлий час доби 12.12.2019", а пунктом 10 Переліку обмежень у використанні результатів оцінки зазначено, що дослідження виконано на підставі наданих даних замовником: кольорові фотографії, акт огляду. (а.с. 42).

Поряд з цим, пунктом 2 вказаного вище переліку зазначено, що останній може використовуватись лише для визначення суми страхового відшкодування і для доказу розміру позовних вимог до винуватця ДТП у разі звернення замовнику до суду.

Частинами 1, 2 статті 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами статті 98 ГПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Таким чином, наданий відповідачем Висновок експертного автотоварознавчого дослідження №16-D/70/6 від 29.05.2020 р. не може вважатися висновком експерта в розумінні наведених вище положень процесуального закону. Як слідує із вказаного висновку, останній не містить застереження щодо обізнаності судового експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та має консультативний характер та обґрунтовано не прийнято судом першої інстанції у якості належного та допустимого доказу.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на прийняті за результатами перегляду справ даної категорії постанови Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, від 20.03.2018 у справі № 911/482/17, від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18, в яких зазначається, що «звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.».

Оскільки у даному випадку страхове відшкодування встановлюється виходячи із фактичних витрат з відновлювального ремонту автомобіля "Audi" д.н.з. НОМЕР_1 і при цьому, як зазначалося вище, належне визначення позивачем розміру таких витрат в сумі 39 290, 40 грн. відповідачем не спростовано, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання відповідача на висновок експертного автотоварознавчого дослідження №16-D/70/6 від 29.05.2020 р.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі 39 290, 40 грн., яка частково була сплачена відповідачем на суму 15 206, 88 грн. Таким чином, залишок суми страхового відшкодування, який підлягає оплаті відповідачем становить 24 083, 52 грн.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 у справі №910/18327/20 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 у справі №910/18327/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 р. у справі №910/18327/20 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18327/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз