РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.04.2021Справа № 910/19547/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Бараненко Н.І., розглянувши господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" (03037, м.Київ, вул.Максима Кривоноса 19-А, )

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м.Київ, вул. Назарівська,3, ) в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" (01032, м.Київ, вул. Жилянська, 108, літ.А, )

про стягнення 15 579 728,57 грн.

Представники сторін:

від позивача: Шевченко К.Ю. адвокат

від відповідача: Мітічкін А.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" про стягнення 15 579 728,57 грн заборгованості, з яких: 13 438 440,00 грн основного боргу, 981 757,57 грн 3% річних, 1 159 531,00 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав належним чином та у повному обсязі свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару по договору поставки № 53-129-18-01461 від 09.07.2018 за видатковими накладними № РН-000003, № РН-000007, № 000011, №РН-000010, № 000019 по Актах приймання-передачі ТМЦ № 1251/61 від 22.02.2019, №1300/61 від 15.03.2019, №1360/01 від 04.04.2019, № 1328/61 від 05.04.2019, №1356/61 від 25.04.2019.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 16.12.2020 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив підготовче засідання на 19.01.2021.

05.01.2021 відповідач подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому вказав на невірний розрахунок заявлених 3% річних в частині періодів прострочення та, некоректний розрахунок інфляційних втрат, відсутність вини відповідача у простроченні виконання зобов`язання на спірну суму.

Підготовче засідання 19.01.2021 не відбулося у зв`язку із перебуванням судді Ярмак О.М. на лікарняному.

20.01.2021 позивач засобами поштового зв`язку подав до суду відповідь на відзив, в якій надав пояснення щодо проведеного розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, зауважив, що доводи відповідача про відсутність вини не є підставою звільнення його від відповідальності за неоплату в розумінні ст.617 Цивільного кодексу України.

Також 20.01.2021 позивач подав через канцелярію суду заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, заявивши вимоги про стягнення з відповідача 13 438 440,00 грн основного боргу, 1029252,33 грн 3% річних, 1 455176,68 грн інфляційних втрат.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 27.01.2021, враховуючи повернення судді Ярмак О.М. з лікарняного, призначив підготовче засідання на 23.02.2021.

22.02.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю уповноваженого представника у розгляді іншої справи.

У підготовчому засіданні 23.02.2021 представник позивача підтримав подану раніше заяву про збільшення позовних вимог та подав нову заяву про збільшення позовних вимог, заявивши клопотання про прийняття вказаних заяв до розгляду.

У поданій 23.02.2021 заяві про збільшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 13 438 440,00 грн основного боргу, 1062388,21 грн 3% річних, 1 629876,40 грн інфляційних втрат.

Розглянувши заяви позивача, суд прийняв їх до розгляду, долучив до матеріалів справи, постановив подальший розгляд справи здійснювати з їх урахуванням, оголосив перерву до 09.03.2021.

У підготовчому засіданні 09.03.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, подав клопотання про долучення доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу адвоката, представник відповідача подав документи для долучення до справи, у т.ч. докази часткового погашення основного боргу, повідомив про намір подати контррозрахунок заявлених вимог. Суд оголосив перерву у розгляді справи до 23.03.2021.

19.03.2021 через канцелярію суду відповідач подав контррозрахунок заявлених вимог по кожному акту приймання-передачі, з урахуванням оплат, відповідно до якого, суму інфляційних втрат за перерахунком відповідача становить 1629876,40 грн з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.02.2021.

У підготовчому засіданні 23.02.2021 представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог шляхом зменшення суми основного боргу та збільшення штрафних санкцій, в якій зазначив про часткове погашення відповідачем боргу 19.02.2021 у сумі 5842800,00 грн, у зв`язку із чим сума основний боргу складає 7595640,00 грн, водночас через збільшення періоді прострочення виконання зобов`язання, заявив вимоги про стягнення з відповідача 1082365,79 грн 3% річних та 1705832,80 грн інфляційних втрат та клопотання відповідно до ч.10 ст.238 ГПК України: зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Нараховувати за формулою: сума 3% річних =СхЗхД/365/100, де С- сума основного боргу, Д- кількість днів прострочення, починаючи з 24.03.2021 до моменту виконання рішення. Вказану заяву прийнято судом до розгляду.

За відсутності підстав для відкладення підготовчого засідання, враховуючи явку уповноважених представників обох сторін та подання ними усіх заяв по суті та доказів по справі, суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті спору на 06.04.2021.

30.03.2021 відповідач через канцелярію суду подав заяву про зменшення (відмову) заявлених позивачем витрат на оплату послуг адвоката, в якій зазначив про завищення розміру 83127,30 грн витрат на правову допомогу адвоката з огляду на нескладність справи, допущені помилки у розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, недотримання принципу розумного обґрунтування та дійсної необхідності понесення таких витрат, вказав на ненадання детального розрахунку саме виконаних адвокатом робіт, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні клопотання позивача про розподіл цих витрат.

У засіданні суду 06.04.2021 оголошено перерву до 13.04.2021.

У судовому засіданні 13.04.2021 представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, представник відповідача просив врахувати заперечення по справі.

Судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст..240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

18.02.2019 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" (покупець за договором, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія «Атомстройсервіс» (постачальник за договором, позивач) був укладений договір поставки № 53-129-01-19-01773, за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язався в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити кондиціонери автономні виробництва АТ «Завод «Екватор» (далі-продукці) для потреб ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (кінцевий споживач), а покупець - в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Найменування, одиниця виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору (п.1.2. договору).

Відповідно до п.3.1 договору узгоджено, що сума договору становить 46172720,00 грн. з ПДВ.

Ціна за кожну одиницю продукції встановлена в національній валюті України і зазначена в специфікації (п.3.2 Договору).

Відповідно до п.4.1-4.2 договору, покупець сплачує вартість продукції за ціною, зазначеній у Специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника. Оплата за поставлену партію продукції згідно Специфікації здійснюється протягом 60 робочих днів з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі за поставлену партію продукції (п.4.2).

За умовами п.5.4 договору, датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажовідправника.

Відповідно до п.5.10 належне виконання постачальником свого зобов`язання щодо поставки продукції відповідної кількості та якості підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі продукції.

У п.6.1 договору визначено зобов`язання покупця своєчасно і в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до Специфікації (додаток №1 до договору), сторонами узгоджено поставку товару: Кондиціонер автономний нейтральний КА50/2С (двоблочного виконання) у кількості 5шт, та Кондиціонер автономний центральний КА50/6С (моноблочного виконання) у кількості 74 шт, всього загальною вартістю товару 46 182 720,00 грн.

На виконання умов договору позивачем за видатковими накладними № РН-000003 від 31.01.2019 на суму 14607000,00 грн (Акт приймання-передачі ТМЦ № 1251/61 від 22.02.2019), № РН-000007 від 20.02.2019 на суму 8184840,00 грн та № РН-000008 від 25.02.2019 на суму 7595640,00 грн (Акт приймання-передачі ТМЦ № 1300/61 від 15.03.2019), №РН-000010 від 13.03.2019 на суму 5842800,00 грн (Акт приймання-передачі ТМЦ №1328/61 від 05.04.2019), №РН-000011 від 19.03.2019 на суму 7595640,00 грн (Акт приймання-передачі ТМЦ № 1360/01 від 04.04.2019), № РН-000019 від 04.04.2019 на суму 2356800,00 грн (Акт приймання-передачі ТМЦ №1356/61 від 25.04.2019) поставлено, а уповноваженим представником відповідача за довіреностями, які долучено до позову, отримано обумовлений товар, всього на загальну суму 46182720,00грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару, у т.ч. у визначені строки не виконав у повному обсязі, здійснивши частково оплату товару на суму 32744280,00 грн, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість у розмірі 13438440,00 грн вартості товару, що залишилась не оплаченою. За прострочення виконання зобов`язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача 981 757,57 грн 3% річних, 1 159 531,00 грн інфляційних втрат.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 Цивільного кодексу України регулює відносини, що виникають з договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наявними у матеріалах справи вищезазначеними накладними та актами приймання-передачі, які підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень, підтверджується виконання позивачем своїх зобов`язань за договором з поставки товару відповідачу, всього на суму 46182720,00грн., а на підставі платіжних доручень встановлено факт здійснення відповідачем оплати вартості отриманого товару на суму 32744280,00 грн., а саме 31.05.2019 (2356800,00 грн), 13.08.2019 (5500000,00 грн), 02.09.2019 (5000000,00 грн), 11.11.2019 (3000000,00 грн), 11.01.2020 (3107000,00 грн), 23.01.2020 (1000000,00 грн), 24.01.2020 (2800000,00 грн), 14.02.2020 (9980480,00 грн).

За розрахунком позивача, станом на час звернення до суду із даним позовом, заборгованість відповідача за поставлений товар складала 13438440,00 грн. основного боргу

У процесі розгляду справи відповідачем повідомлено про погашення за платіжним дорученням №605 від 19.02.2021 суми 5842800,00 грн основного боргу, що позивачем підтверджено та у зв`язку із чим позивачем відповідно зменшено позовні вимоги за заявою від 18.03.2021, поданою до суду 23.03.2021, на цю суму і заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми 7595640,00 грн основного боргу, яка прийнята судом до розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У позовній заяві позивач не визначив, коли настали строки оплати по кожному акту (видатковій накладній) відповідно до п.4.2 договору.

Враховуючи визначені п.4.2 договору строк оплати: 60 робочих днів з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі на поставлену партію продукції, суд зазначає, що строк оплати відповідачем вартості поставленої продукції за Актами приймання-передачі у спірних правовідносинах, є таким що настав: за актом №1251/61 від 22.02.2019 - 23.05.2019, за актом № 1300/61 від 15.03.2019 - 12.06.2019, за актом №1360/61 від 04.04.2019 - 04.07.2019, за актом №1328/61 від 05.04.2019 - 05.07.2019, за актом №1356/61 від 25.04.2019 - 23.07.2019.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищевикладені обставини, за відсутності доказів оплати вартості отриманого товару на суму 7595640,00 грн, що відповідачем не заперечується, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 7595640,00 грн основного боргу є обґрунтованими та доведеними, та підлягають задоволенню.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач свої грошові зобов`язання перед позивачем виконав не виконав належним чином та у повному обсязі, відтак допустили порушення зобов`язання.

Відповідно до п.7.1 договору сторонами передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та Договором.

Положеннями ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 1082365,79 грн 3% річних за період з 20.05.2019 по 23.03.2021 та 1705832,80 грн інфляційних втрат за період з вересня 2019 по лютий 2021 включно.

Однак, як вже зазналось судом, позивач у позовній заяві не вказав, коли настали строки оплати по кожній поставці за актом (видатковій накладній) відповідно до п.4.2 договору, і відповідно початок прострочення, та здійснив нарахування 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму заборгованості з наростаючим залишком, а не по кожній поставці товару.

У заявах про збільшення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат позивач провів донарахування сум за періоди прострочення (по 23.03.2021) також на загальну суму заборгованості.

Водночас відповідачем здійснювалась оплата вартості товару із зазначенням призначення платежу по конкретних актах.

Судом перевірено наведений позивачем у позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог, поданих до суду 20.01.2021, 23.02.2021, заяві про уточнення позовних вимог шляхом зменшення основного боргу та збільшення штрафних санкцій, поданої 23.03.2021 , розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, та встановлено, що початок перебігу строку для нарахування 3% річних та інфляційних втрат визначений невірно.

Наданий відповідачем контрозрахунок інфляційних втрат здійснений по кожному акту приймання-передачі із зазначенням строків оплати, який приймається судом, а також суд врахував період по який заявлені вимоги у заяві позивача про збільшення (уточнення) вимог, поданій 23.03.2021.

За перерахунком суду, належною до стягнення з відповідача сума інфляційних втрат за заявлений період складає 1122283,51 грн.

За заявлені періоди судом здійснено також перерахунок 3% річних по актах, з урахуванням оплат, та визначено, що обґрунтованою і належною до стягнення з відповідача є сума 1122319,78 грн грн. 3% річних, тобто більшою, ніж заявлено позивачем, тому з урахуванням меж заявлених вимог, задовольняється в частині стягнення 1082365,79 грн.3% річних.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог в частині стягнення 1122283,51 грн. інфляційних втрат та 1082365,79 грн.3% річних.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач наявності невиконаного грошового зобов`язання перед позивачем на заявлену суму основного боргу не заперечував, зазначаючи про відсутність своєї вин, при цьому доказів наявності підстав для звільнення від обов`язку оплати та відповідальності за прострочення виконання зобов`язання не надав.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення 7595640,00 грн основного боргу, 1122283,51 грн. інфляційних втрат та 1082365,79 грн.3% річних. В решті позову належить відмовити у зв`язку із безпідставністю нарахування.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Позивачем заявлено клопотання в порядку ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України шляхом зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Нараховувати за формулою: сума 3% річних =СхЗхД/365/100, де С- сума основного боргу, Д- кількість днів прострочення, починаючи з 24.03.2021 до моменту виконання рішення. Вказане клопотання судом задовольняється.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд покладає на відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у сумі 147 004,34 грн.

Щодо заяви позивача про покладення на відповідача 83 127,30 грн витрат на оплату послуг адвоката, суд зазначає таке.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частина 2 статті 161 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Судом враховано, що при зверненні до суду у даній справі позивачем повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, складається із 233695,93 грн судового збору, та що, окрім сплаченого судового збору, інших судових витрат, що можуть виникнути при розгляді даної справи позивачем не передбачається.

У підготовчому засіданні 09.03.2021 представником позивача заявлено клопотання про покладення на відповідача понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 83 127,30 грн та надано докази їх понесення для долучення до матеріалів справи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №910/20098/16, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Відсутність можливості у сторони подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат разом з першою заявою по суті спору у зв`язку із поданням позовної заяви, не позбавляє права подати до суду докази на підтвердження розміру понесених витрат в порядку, передбаченому частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач долучив до матеріалів справи:

- копію ордера серія ЧН №053845 від 18.02.2019, виданого адвокатом Шевченко К.Ю. на надання правової допомоги ТОВ «ФК «Атомстройсервіс» на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 18.02.2019 у Господарському суді міста Києва, копію посвідчення адвоката Шевченко К.Ю. № 000035 від 30.06.2015,;

- копію ордера серія КС №873851, виданого АО «Конвента Лігал» адвокату Іваненко Н.А. на представлення інтересів ТОВ «ФК «Атомстройсервіс» у Господарському суді міста Києва на підставі договору про надання правової допомоги №22/02/21 від 22.02.2021;

- копії договору про надання правової допомоги № 22/02/21 від 22.02.2021, укладеного між АО «Конвента Лігал» та ТОВ «ФК «Атомстройсервіс», додаткової угоди №1 від 24.02.2021 до договору, на виконання та у відповідності до умов якої сторони домовились, що АО надає клієнту правову допомогу представництво у судах першої, апеляційної, касаційної інстанцій, інших органах установах та організаціях як того вимагатиме обсяг правової допомоги в рамках судового спору про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки № 53-129-01-18-01461 від 09.07.2018; гонорар адвоката складає за представництво у суді першої інстанції 3000 доларів США (п.3.1.1 додаткової угоди № 1 від 24.02.2021);

- копію рахунку №24/02/21 від 02.02.2021 на суму 83127,30 грн (3000 доларів США) оплати за надання правової допомоги згідно договору № 22/02/21 від 22.02.2021, п.3.1.1 додаткової угоди № 1 від 24.02.2021;

- копію платіжного доручення №730 від 09.03.2021 на суму 83127,30 грн.

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У заяві про зменшення (відмову) відшкодування витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем заявлено про неспівмірність заявленого позивачем розміру 83127,30 грн витрат із складністю справи, ненадання детального опису робіт (наданих послуг), доказів фактичного виконання робіт адвокатом, у т.ч. з огляду на ненадання позивачем обґрунтованого розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, допущення помилок при розрахунку та подання заяв про збільшення позовних вимог, відповіді на відзив у простій формі, що не потребувало значних зусиль та витраченого часу.

Враховуючи всі матеріали справи № 910/19547/20, якість поданих позивачем процесуальних документів (не зазначення строків оплати по кожній поставці товару та періодів прострочення; відсутність детального розрахунку заявлених вимог; подання заяв про збільшення позовних вимог також за відсутності детального розрахунку вцілому, шляхом нарахування на суму боргу за наростаючим та спадаючим підсумком, а не виходячи із конкретного строку оплату по кожній поставці), доказове наповнення матеріалів справи та їх об`єм (нескладність справи та юридичної кваліфікації правовідносин сторін), ціну позову, за відсутності детального розрахунку позивача щодо обсягу наданих послуг, вартості та кількості витраченого часу на підготовку до судового розгляду, у т.ч. враховуючи, що такий розмір має фіксований характер, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката 83127,30 грн (3000 доларів США) не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України у даній справі.

Зважаючи на викладене, виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, зважаючи на надані заявником документи, які є належними та допустимими доказами з огляду на положення статей 76, 77 ГПК України, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі, беручи до уваги доводи відповідача щодо зменшення розміру заявлених позивачем витрат на правову допомогу та часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" на професійну правничу допомогу на 50 % від попередньо заявленої суми, тобто до 41563,65 грн.

Керуючись статтями 86, 123, 126, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м.Київ, вул. Назарівська,3, ) в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" (01032, м.Київ, вул. Жилянська, 108, літ.А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Атомстройсервіс" (03037, м.Київ, вул.Максима Кривоноса 19-А, ) 7 595 640 (сім мільйонів п`ятсот дев`яносто п`ять тисяч шістсот сорок) грн. 00 коп основного боргу, 1122283 (один мільйон сто двадцять дві тисячі двісті вісімдесят три) грн. 51 коп. інфляційних втрат, 1082365 (один мільйон вісімдесят дві тисячі триста шістдесят п`ять) грн. 79 коп.3% річних, 147 004 (сто сорок сім тисяч чотири) грн. 34 коп витрат по сплаті судового збору, 41563 (сорок одну тисячі п`ятсот шістдесят три) грн. 65 коп витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3. В решті позову відмовити.

4. Нарахувати відповідні відсотки до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Нараховувати за формулою: сума 3% річних =СхЗхД/365/100, де С- сума основного боргу, Д- кількість днів прострочення, починаючи з 24.03.2021 до моменту виконання рішення.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України та може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, передбачені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 14.04.2021

Суддя О.М.Ярмак