ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року Черкаси справа № 925/211/21

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І. із секретарем судового засідання Юхименко О.В., без участі представників сторін, розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М+М»

до Комунального підприємства «АВТО-РІКА»

про стягнення 254895,24 грн,

Товариство з обмеженою відповідальністю «М+М» звернулось у Господарський суд Черкаської області з позовом до Комунального підприємства «АВТО-РІКА» про стягнення заборгованості при наданні обов`язкових і додаткових послуг та виконанні робіт по перевезенню пасажирів і багажу рейсовими автобусами за договором про надання послуг, пов`язаних з перевезенням пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 01.01.2019 у сумі 254 895,24 грн та відшкодування судових витрат у вигляді судового збору у сумі 3823,45 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25 582,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 01.03.2021 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів, (висновки експертів і заяви свідків), що підтверджують заперечення проти позову протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

05.03.2021 відповідач надіслав до суду відзив від 04.03.2021 №04/03/1 на позов, у якому відповідач позов визнав та вказав, що на даний час не в змозі погасити заборгованість, у зв`язку з складним фінансовим становищем, не заперечив проти розгляду даного спору без участі свого представника. Суд прийняв вказаний відзив до розгляду.

24.03.2021 представник позивача подав до суду клопотання від 24.03.2021, у якому просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2019 між Комунальним підприємством «АВТО-РІКА» (власником відповідач у справі), та Товариством з обмеженою відповідальністю «М+М» (перевізником позивач у справі) було укладено договір про надання послуг, пов`язаних з перевезенням пасажирів на автобусних маршрутах загального користування (далі договір, а.с. 13-14), який визначав взаємовідносини між сторонами при наданні обов`язкових і додаткових послуг та виконанні робіт по перевезенню пасажирів і багажу рейсовими автобусами, передбачав доручення перевізника укладати від його імені договір з пасажиром про перевезення, шляхом продажу квитків власником, зобов`язання, матеріальну відповідальність за невиконання зобов`язань, порядок проведення взаєморозрахунків за виконані роботи.

Власник на території своєї автостанції надає перевізнику комплекс обов`язкових послуг, які пов`язані з організацією процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом перевізника, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформування водії щодо умов дорожнього руху, а також інші послуги відповідно до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт». Власник автостанції являється агентом перевізника, який надає йому послуги із продажу квитків пасажирам за винагороду (пункти 1.2, 1.3 договору).

Власник зобов`язаний перераховувати кошти від продажу квитків на проїзд в автобусі та за перевезення багажу перевізникові не пізніше 3-х банківських днів з дня відправлення відповідного рейсу, за вирахуванням коштів за обов`язкові послуги власника та страхового платежу незалежно від внутрішніх обставин та платежів (пункт 2.1.6. договору).

Грошові кошти у розмірі 92% від суми вартості за тарифом у тому числі ПДВ реалізованих квитків, проданих через каси автостанції власника, без урахування обов`язкових послуг та страхового платежу підлягають перерахуванню на розрахунковий рахунок перевізника (пункт 4.1 договору).

За продаж квитків пасажирам відповідно до пункту 1.3 договору власник отримує від перевізника та залишає у своєму розпорядженні агентську винагороду у розмірі 8% від суми вартості за тарифом з ПДВ касових відомостей (пункт 4.2 договору).

Власник перераховує перевізнику кошти від продажу квитків на проїзд в автобусі та перевезення багажу, згідно пунктами 4.1, 4.3 цього договору протягом 3-ох банківських днів з дня здійснення операції шляхом безготівкового переказу на рахунок перевізника або у касу перевізника (пункт 4.4 договору).

Цей договір набирає чинності з 01 січня 2019 року і діє до 31 грудня 2019 року (пункт 8 договору).

31.12.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до договору, якою продовжено строк дії договору до 31.12.2021. Інші умови договору залишились без змін (а.с. 15).

На виконання зобов`язань за договором позивачем надано акти виконаних робіт від 31.08.2020 на суму 199288,08 грн (а.с. 19), від 30.09.2020 на суму 249896,47 грн (а.с. 20), від 31.10.2020 на суму 254895,24 грн (а.с. 21), які підписані відповідачем без зауважень, що свідчить про надання послуг належної якості.

У порушення зазначених умов договору відповідач повністю не здійснив перерахунок коштів від продажу квитків, які мали бути перераховані позивачу.

Заборгованість відповідача перед позивачем виникла у період із серпня до жовтня 2020 року, що підтверджується актом звірки станом на 31.12.2020, який підписаний між сторонами (а.с. 22).

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався з письмовими претензіями до відповідача: №102/1 від 04.11.2020 (а.с. 16), №126/1 від 14.12.2020 (а.с. 17), №136/1 від 11.01.2021 (а.с. 18) з вимогою негайно здійснити перерахунок заборгованих коштів від реалізації квитків на проїзд в автобусах та за перевезення багажу, та попереджено про звернення до суду у випадку невиконання даної вимоги.

Відповіді на претензії відповідач не надав та не погасив, визначену у акті звіряння заборгованість, тому позивач просить стягнути її з відповідача у примусовому порядку.

Згідно з частиною 3 статті 5 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 статті 13 Цивільного кодексу України передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Предметом спору у даній справі є вимога про примусове стягнення коштів отриманих відповідачем від пасажирів за продаж квитків за послуги з перевезення пасажирів, які були надані позивачем. Позивачем у справі є перевізник, а відповідачем власник автостанції, який надає перевізнику послуги з продажу квитків пасажирам за винагороду.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначаються договором.

Предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям пасажирів.

Відправлення чи прибуття автобусів приміських, міжміських та міжнародних автобусних маршрутів загального користування здійснюється тільки з автостанцій, а в разі їх відсутності - із зупинок, передбачених розкладом руху.

Власники автостанцій зобов`язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію.

У статті 295 Господарського кодексу України визначено, що агентська діяльність, як комерційне посередництво є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє. Комерційним агентом може бути суб`єкт господарювання (громадянин або юридична особа), який за повноваженням, основаним на агентському договорі, здійснює комерційне посередництво.

За агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов`язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами. Відповідно до агентського договору комерційний агент одержує агентську винагороду за посередницькі операції, що здійснені ним в інтересах суб`єкта, якого він представляє, у розмірі, передбаченому договором. Агентська винагорода виплачується комерційному агенту після оплати третьою особою за угодою, укладеною з його посередництвом, якщо інше не передбачено договором сторін (статті 297, 301 Господарського кодексу).

Як встановлено судом та підтверджується наданими доказами між позивачем, як перевізником, та відповідачем, як власником автостанції, укладено договір про надання агентських послуг з продажу квитків від імені перевізника, а також надання комплексу обов`язкових послуг, які пов`язані з організацією процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом перевізника, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформування водії щодо умов дорожнього руху. За надання цих послуг, перевізник зобов`язався сплатити власнику автостанції агентську винагороду у розмірі 8% від суми вартості за тарифом з ПДВ касових відомостей.

Умовами договору визначено, що відповідач зобов`язаний перераховувати кошти від продажу квитків на проїзд в автобусі та за перевезення багажу перевізникові не пізніше 3-х банківських днів з дня відправлення відповідного рейсу, за вирахуванням коштів за обов`язкові послуги власника та страхового платежу незалежно від внутрішніх обставин та платежів.

Як зазначив відповідач у відзиві на позов, він погоджується з сумою заборгованості, яка є предметом спору та повністю визнає вимоги позивача.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Отже, враховуючи те, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає кошти у розмірі 254895,24 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у примусовому порядку.

Частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відповідно до пункту 1 частини третьої зазначеної статті належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина першої статті 124 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 16, 58 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.

У пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина друга статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Поряд з цим, згідно з вимогами частини восьмої статті 129 цього кодексу розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

У статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 25582,00 грн.

На підтвердження наданих адвокатом Штих М.М. послуг з правничої допомоги надано договір про надання професійної правничої допомоги від 01.12.2020, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «М+М» та адвокатом Штих Миколою Миколайовичем, актом про надання професійної правничої допомоги від 22.02.2021, детальним описом робіт (наданих послуг) від 22.02.2021. Про оплату правничих послуг свідчать платіжні доручення: №1165 від 23.02.2021, №1163 від 23.02.2021, №1162 від 23.02.2021, №1161 від 23.02.2021 про отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю «М+М» 19186,50 грн.

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до положень частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд задовольнив позов позивача повністю, з відповідача Комунального підприємства «АВТО-РІКА» на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «М+М» підлягає до відшкодування 19186,50 грн витрат за надану професійну правничу допомогу.

Крім того, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, сплачена ним сума судового збору підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у сумі 3823,43 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства «АВТО-РІКА» (вул.206 Дивізії, 1, м. Канів, Черкаська область, 19003, ідентифікаційний код 38452817) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «М+М» (вул. Київська, 11, м. Канів, Черкаська область, 19003, ідентифікаційний код 24357511) 254 895,24 грн заборгованості, 3823,43 грн судового збору та 19186,50 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписане 12.04.2021

Суддя О.І.Кучеренко