ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року Справа № 923/148/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АБМ-ТРЕЙД", смт. Локачі, Локачинський район, Волинська область, ,

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія", м. Херсон, ,

про стягнення 69488,59 грн.

Без повідомлення учасників справи.

Обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АБМ-ТРЕЙД" 26.01.2021 звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" суми заборгованості у розмірі 69488,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем умов Договору поставки №100 від 19 грудня 2019 року, в частині проведення розрахунків за поставлений товар. За розрахунками позивача, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 65431,80 грн. Оскільки відповідачем порушено строки виконання зобов`язань за договором, позивачем, на підставі ст.ст. 526, 530, 549-554, 625, 655 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 2474,62 грн., 3% річних у розмірі 617,17 грн. та інфляційні втрати у розмірі 965,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2021 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 08 лютого 2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 923/148/21 визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та відзиву на позовну заяву із додержанням вимог ч.1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У Перехідних положеннях Господарського процесуального кодексу України, а саме у підпункті 17.1 пункту 17 передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 08.02.2021 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом та отримана позивачем і відповідачем, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 70-73).

Днем вручення судового рішення, згідно п.3 ч. 6 ст. 242 ГПК України, зокрема, є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

За таких обставин, суд вважає, що сторони у справі належним чином були повідомлені про розгляд даної справи.

15 березня 2021 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд зменшити суму штрафних санкцій та клопотання про розстрочку виконання рішення в частині стягнення суми основного боргу з посиланням на складне фінансове становище, що склалось у зв`язку з запровадженням на території України обмежувальних протиепідемічних заходів. Разом з тим, відповідачем визнано факт поставки товару позивачем та наявність заборгованості. Даний відзив на позовну заяву та клопотання про розстрочку виконання рішення суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

01 квітня 2021 року до суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення. Дану відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в :

Матеріали справи свідчать, що 19 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АБМ-Трейд" (надалі - позивач або постачальник) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" (надалі - відповідач або покупець) був укладений договір поставки №100 (надалі - Договір).

Постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар згідно накладних відповідно до заявок (замовлень) покупця, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар на умовах даного договору (п. 1.1 Договору).

Сторони визначили предмет Договору, договору є товар (партія товару), вказаний у накладних (надалі товар). Під "партією товару" сторони розуміють товар, зазначений в окремій видатковій накладній ( п.1.2. Договору).

Умовами Договору встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2019 року, а в частині розрахунків до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань, що випливають з даного Договору. Розірвання цього Договору в односторонньому порядку не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України та/або цим Договором. ( п.9.5. Договору)

Договір вважається автоматично пролонгованим кожний раз на аналогічний термін, якщо до кінця дії договору від жодної Сторони не надійде повідомлення про його розірвання або не буде укладено нового договору ( п.9.6. Договору).

Доказів про відмову від Договору чи його розірвання у визначеному законодавством порядку суду не надано.

Згідно з п. 1.3. Договору, асортимент, кількість та ціна товару погоджуються сторонами і вказуються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору.

У відповідності до п. 1.4. Договору, ціну накладних складає сума цін усіх накладних, відповідно до яких здійснюється постачання товару протягом дії даного договору.

За умовами п. 2.4. Договору товар вважається прийнятим за кількістю та якістю без зауважень та застережень з моменту підписання покупцем відповідних видаткових накладних.

Оплата за товар здійснюється на умовах відстрочення платежу. Перебіг терміну відстрочення починається з дня наступного за днем поставки і закінчується в крайній день цього терміну (п. 4.1 Договору).

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що за кожну окрему партію товару покупець зобов`язаний здійснити оплату протягом 30 календарних днів з моменту виконання обов`язку постачальника передати товар.

Відповідно до п. 4.3. Договору, оплата за поставлений товар здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника, який вказаний в цьому Договорі або про який постачальник повідомить покупця додатково (у рахунку на оплату та/або окремим листом). При здійсненні оплати всупереч вказівкам постачальника щодо банківських реквізитів, зобов`язання Покупця вважається не виконаним.

Пунктом 6.2.1. Договору встановлено, що за не оплату та/або несвоєчасну оплату за даним Договором, покупець сплачує штрафну неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення (за час користування чужими коштами).

За порушення Покупцем господарських зобов`язань Постачальник, окрім штрафних санкцій, може застосувати оперативно-господарські санкції (ст.ст. 235, 236 Господарського кодексу України) (п.6.3 Договору).

За твердженням позивача, на виконання умов Договору відповідачу поставлено товар на загальну суму 125134,80 грн., що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними чи експрес накладними Нової пошти, доданими до матеріалів позовної заяви.

Позивач зазначає, що відповідачем здійснено лише частково оплату за отриманий товар, в загальному розмірі 59703,00 грн., залишок заборгованості за поставлений товар становить 65 431,80 грн..

За твердженням позивача, з метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено лист-вимогу №17/11-01 від 17 листопада 2020 року про погашення заборгованості та претензію від 10.12.2020 про погашення простроченої заборгованості в розмірі 65431,80 грн., які залишенні останнім без відповіді та реагування.

У зв`язку з порушення відповідачем строків проведення розрахунків за поставлений товар, позивачем нараховано та заявлено до стягнення суму пені у розмірі 2474,62 грн., суму 3% річних у розмірі 617,17 грн. та суму інфляційних втрати у розмірі 965,00 грн.

Оскільки відповідачем не виконані договірні зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за поставлений товар, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 69488,59 грн. заборгованості.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "АБМ-ТРЕЙД" підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір поставки в силу статті 174 ГК України та статті 11 ЦК України є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, визначених цим договором.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Положеннями статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами Договору у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти товар в обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу товар, який відповідач прийняв, що підтверджується накладними, а саме:

- видаткова накладна № ЦБ2851 від 23.12.2019 на суму 979,20 грн., поставка підтверджується експрес накладною від 23.12.2019;

- видаткова накладна № ЦБ1303 від 09.06.2020 на суму 16243,80 грн., поставка підтверджується експрес накладною від 09.06.2020;

- видаткова накладна № ЦБ1353 від 15.06.2020 на суму 16992,00 грн., поставка підтверджується експрес накладною від 15.06.2020;

- видаткова накладна № ЦБ1649 від 22.07.2020 на суму 25448,00 грн., поставка підтверджується експрес накладною від 22.07.2020;

- видаткова накладна № ЦБ2145 від 16.09.2020 на суму 64428,00 грн., поставка підтверджується товарно-транспортною накладною № РЦБ2145 від 16.09.2020;

- видаткова накладна № ЦБ2208 від 23.09.2020 на суму 1003,80 грн., поставка підтверджується експрес накладною від 23.09.2020.

Вищевказані видаткові накладні підписані зі сторони відповідача без будь-яких претензій і зауважень.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у договорі погоджено, що за кожну окрему партію товару покупець зобов`язаний здійснити оплату протягом 30 календарних днів з моменту виконання обов`язку постачальника передати товар.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем частково здійснено оплату за поставлений товар, таке погашення здійснено з порушення строків, встановлених договором.

Вищезазначене підтверджується долученими до матеріалів справи оборотно-сальдовою відомістю по рахунку № 361 за листопад 2018- січень 2021.

Судом також враховано, що відповідно до відзиву ТОВ "Зоотехнологія" не заперечується факт поставки позивачем товару та наявність заборгованості.

Доказів сплати, заперечень або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 65431,80 грн., відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 65431,80 грн. є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено що в разі, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Право на нарахування пені сторони узгодили п. 6.2.1 Договору, відповідно до якого у випадку порушення строків розрахунку, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла в період прострочення.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків пені, 3 % річних та інфляційних втрат (а.с. 32-35), та встановлено, що вони є вірними.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені у розмірі 2474,62 грн., суми 3% річних у розмірі 617,17 грн. та суми інфляційних втрат у розмірі 965,00 грн. є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про зменшення суми неустойки, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 233 ГК України передбачає зменшення розміру штрафних санкцій, зокрема, судом. Зменшення розміру неустойки передбачено у випадку, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, і можливе за рішенням суду. При цьому суд має враховувати: ступінь виконання зобов`язання боржником. Суд повинен узяти до уваги даний факт, незважаючи навіть на те, що часткове виконання є неналежним. Зменшення розміру штрафних санкцій має бути мінімальним, якщо боржник не починав виконання своєї частини зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні. У разі вирішення питання стосовно зменшення розміру штрафних санкцій повинен бути врахований майновий стан боржника і кредитора; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Суд вважає, що наведені відповідачем аргументи не доводять наявність підстав для зменшення пені. Крім того, прострочення по оплатам є довготривалим, розмір нарахованої пені є незначним по відношенню до суми укладеного договору, зменшення суми нарахованої пені не відповідає меті накладення штрафних санкцій, пеня у стягуваній сумі є ефективною щоб впливати на порушника та забезпечити виконання ним грошових зобов`язань перед позивачем згідно умов Договору у майбутньому.

Зважаючи на викладене, підстави для зменшення розміру пені відсутні.

Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може розстрочити виконання прийнятого ним рішення.

Суд зазначає, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 239 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Обставини справи у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що відповідач фактично обґрунтовує необхідність надання розстрочки виконання судового рішення з посиланням на свій тяжкий фінансовий стан, але відповідного та переконливого документального підтвердження зазначених обставин відповідачем суду не надано.

При вирішенні питання про надання розстрочки виконання судового рішення на певний строк господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Надаючи оцінку викладеним доводами про розстрочку виконання рішення, суд зазначає, що клопотання відповідача не обґрунтоване належними документальними доказами в розумінні ст. 76 ГПК України щодо підтвердження тяжкого фінансового стану відповідача.

Отже, при вирішенні питання щодо доцільності надання розстрочки виконання судового рішення судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін та доказів, наданих на підтвердження несприятливого фінансового стану.

З урахуванням вищевикладених обставин справи, з огляду на матеріальні інтереси як позивача, так і відповідача та їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, та інші обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність у спірних правовідносинах виняткових обставин, які можуть бути підставою для розстрочки виконання судового рішення. З матеріалів справи не вбачається того, що відсутність розстрочки виконання судового рішення унеможливить виконання такого рішення або ускладнить його виконання, в зв`язку з чим суд відмовляє відповідачу у наданні розстрочки виконання рішення.

Суд також звертає увагу відповідача, що після набрання рішенням законної сили, відповідач не позбавлений права звернутись до суду з заявою в порядку ст. 331 ГПК України про надання відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст.ст. 123, 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" (73025, м. Херсон, вул. Тираспольська, буд. 31, офіс 409, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АБМ-ТРЕЙД" (45500, Волинська обл., Локачинський р-н, селище міського типу Локачі, вул. Горєлова, будинок 1, ) суму основного боргу у розмірі 65431,80 грн., суму пені у розмірі 2474,62 грн., суму 3% річних у розмірі 617,17 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 965,00 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Нікітенко