ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" березня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3593/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Пелехатій А.О.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Врублевська О.О. (на підставі посвідчення);

від позивача (Українського державного фонду підтримки фермерських господарств): Афанасьєв М.Г. (самопредставництво);

від позивача (Одеське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств): не з`явився;

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури (67700, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, вул. Незалежності, 39) в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд. 1) в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83);

до відповідача: Селянського (фермерського) господарства „Лілія (67751, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, село Бикоза, вул. Центральна, буд. 55);

про стягнення 36043,42 грн.

В С Т А Н О В И В:

04.12.2019 року до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури (вх. №3699/19) до відповідача - Селянського (фермерського) господарства „Лілія в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств до відповідача Селянського (фермерського) господарства „Лілія про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 36043,42 грн., з яких: 10000,00 грн. основний борг, 1196,71 грн. пеня, 24 846,71 грн. інфляційних втрат, а також стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор, зокрема, посилається на порушення відповідачем умов укладеного 21.09.2006 року між сторонами у справі договору про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству №20, чим порушено економічні інтереси держави та спричинило виникнення заборгованості перед бюджетом, що стало підставою для звернення прокурора до суду з відповідним позовом.

Розглянувши матеріали вказаної позовної заяви, судом було встановлено, що вказана заява подана без додержання вимог, викладених у ст.164 Господарського процесуального кодексу України, в зв`язку з чим, ухвалою суду від 05.12.2019 року, за результатами розгляду матеріалів даної позовної заяви, в порядку ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, відповідну позовну заяву було залишено без руху та встановлено прокурору строк для усунення відповідних недоліків.

На виконання вимог ухвали суду від 05.12.2019 року прокурором було подано до суду пояснення вх. ГСОО №2-6305/19 від 23.12.2019р., згідно яких усунуто встановлені судом недоліки.

Ухвалою суду від 28.12.2019 року за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/3593/19 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін із призначенням судового засідання для розгляду справи по суті на "08" січня 2020 року.

Ухвалою суду від 08.01.2020 року судом було зупинено провадження у справі №916/3593/19 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного суду справи №912/2385/18.

19.06.2020 року від Заступника прокурора області надійшло до суду клопотання про поновлення провадження у справі №916/3593/19 у зв`язку з закінченням касаційного перегляду справи №912/2385/18, між тим, доказів підтверджуючих вказані обставини до відповідної заяви прокурором не подано.

Оскільки станом на 19.06.2020 року, в Єдиному державному реєстрі судових рішень був відсутній повний текст постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №912/2385/18, листом за підписом судді заступнику прокурора області було повідомлено про передчасне звернення прокурора з відповідною заявою до суду.

Ухвалою суду від 15.10.2020 року, враховуючи оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень повного тексту постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року по справі №912/2385/18, судом було поновлено провадження у справі №916/3593/19 з 02.11.2020 року із призначенням судового засідання по суті на 02.11.2020 року.

У судовому засіданні від 02.11.2020 року та від 18.11.2020 року судом було оголошено перерву до 18.11.2020 року та до 14.12.2020 року відповідно.

23.11.2020 року до суду від Білгород-Дністровської місцевої прокуратури надійшли письмові пояснення (вх.№ГСОО 31221/20) щодо постанови Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 року у справі №916/2385/18.

Ухвалою суду від 14.12.2020 року судом було призначено справу №916/3593/19 до розгляду за правилами загального позовного провадження, замінивши засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням; призначено підготовче засідання по справі №916/3593/19 на 13.01.2021 року.

У судовому засіданні від 13.01.2021 року судом було оголошено протокольну ухвалу, в порядку п.3 ч.2 ст. 183 ГПК України, про відкладення підготовчого засідання на 01.02.2021 року.

Ухвалою суду від 01.02.2021 року було закрито підготовче провадження у справі №916/3593/19 та призначено справу до розгляду по суті на 12.02.2021 року.

12.02.2021 року до суду від Українського державного фонду підтримки фермерських господарств надійшло клопотання (вх.№ГСОО 4113/21) про розгляд справи без участі його представника.

У судовому засіданні від 12.02.2021 року, судом було оголошено перерву до 10.03.2021 року.

У судовому засіданні від 10.03.2021 року прокурор підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник позивача (Одеське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств) у судовому засіданні від 10.03.2021 року підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник позивача (Український державний фонд підтримки фермерських господарств) у судове засідання від 10.03.2021 року не з`явився, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сформованого судом, та на електронну пошту.

Представник відповідача у судове засідання від 10.03.2021 року не з`явився, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на його адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сформованого судом, однак у судові засідання не з`являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву не надав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Водночас, ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення були вручені відповідачу, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення, а також з огляду на відсутність жодних повідомлень щодо причин неявки представника відповідача у судові засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без участі даного відповідача за наявними в ній матеріалами, відповідно до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 10.03.2021р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 22.03.2021 року.

З приводу представництва інтересів у даній справі прокурором, суд зазначає.

Відповідно до приписів ст. 1311 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України „Про прокуратуру, представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 Закону України „Про прокуратуру).

За приписами ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно до п. 1 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2019 року у відповідь на запит прокуратури, Одеським відділенням Українського державного фонду підтримки фермерських господарства було направлено лист №015/75, згідно якого Фонд повідомив, що за даними бухгалтерського обліку, станом на 24.04.2019 року за СФГ «Лілія» рахується заборгованість в розмірі 36043, 43 грн, в тому числі 10000 грн, інфляційні витрати у розмірі 24846, 72 грн, пеня у розмірі 1196, 11 грн. При цьому, повідомлено, що СФГ «Лілія» неодноразово надсилались претензії з вимогою повернути фінансову підтримку, інших заходів Фондом не вживались через відсутність коштів на сплату держмита. У зв`язку з чим, просило прокуратури розглянути можливість щодо здійснення представництва.

Відповідно до довідки Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств від 21.03.2019 року №015/59 зазначено, що згідно затверджених кошторисів на 2018 рік, на 2019 рік по КПКВК 2801310 «Організація і регулювання діяльності установ в системі агропромислового комплексу та забезпечення діяльності Аграрного фонду» відсутні видатки по КЕКВ 2800 для сплати судового збору.

Так, листом від 09.10.2019 року №16.49-52-12982ВИХ-19 в порядку абз.2 ч. 4 ст.23 Закону України Про прокуратуру міською прокуратурою повідомлено Одеське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств про підготовлення позову в інтересах держави в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств до Селянського (фермерького) господарства «Лілія» та найближчим часом його буде скеровано до господарського суду Одеської області.

Разом з тим, згідно до п. 3.1.2. договору Одеське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств має право вимагати від фермерського господарства повернення фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі відповідно до графіка.

Однак, як встановлено судом, Одеським відділенням Укрдержфонду протягом 2008-2017 років належних заходів щодо стягнення заборгованості з СФГ «Лілія» не вжито, позовну заяву про стягнення заборгованості до суду не подано.

Таким чином, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України Про прокуратуру передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматись порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Вказану позицію викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 26.05.2020р. по справі №912/2385/18.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, судом підтверджуються підстави для здійснення представництва прокурором у даній справі інтересів держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

21.09.2006 року між Українським державним фондом підтримки фермерських господарств та Селянським (фермерським) господарством «Лілія» було укладено договір №20 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству (надалі Договір), відповідно до п. 1 якого Укрдержфонд в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств зобов`язується надати фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі селянському (фермерському) господарству «Лілія» в сумі 10000 грн, а фермерське господарство зобов`язалося використати її за цільовим призначенням і повернути фінансову підтримку у визначений даним договором строк.

Згідно з п.2 Договору, на підставі довідки №4, виданої згідно протоколу №1, відповідно до рішення конкурсної комісії від 22.05.2006р. та Порядку використання коштів державного бюджету для надання підтримки фермерським господарствам та фермерським господарствам з відокремленими садибами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1102, фінансова підтримка (допомога) на поворотній основі надається на придбання основних та оборотніх засобів.

Положенням п. 3.1.2 Договору передбачено, що Укрдержфонд в особі Одеського відділення має право вимагати від селянського (фермерського) господарства повернення фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі відповідно до графіка.

Умовами п. 3.4.1 3.4.2 Договору визначено, що фермерське господарство зобов`язано у місячний термін з моменту отримання коштів надати Одеському відділенню Укрдержфонду документи, що підтверджують цільове використання коштів фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі; повернути кошти фінансової підтримки (допомога) на поворотній основі Одеському відділенню Укрдержфонду згідно з встановленим графіком" до 01 жовтня 2008 року в сумі 10000 грн. на спеціальний рахунок державного бюджету України: отримувач: р/р 0008 банк УДК у Одеській області, МФО 828011, код ОКПО 23213460. отримувач: УДК в Одеській області. Кінцевий термін повернення заборгованості по фінансовій підтримки (допомозі) до 01 жовтня 2008 року.

Договір про надання фінансової підтримки (допомоги) набуває чинності з дати його укладання та діє до часу погашення фермерським господарством (фінансової підтримки, пені) (п. 4.1 Договору).

29.09.2006р. Фонд перерахував на рахунок СФГ «Лілія» 10000 грн. фінансової підтримки, що підтверджується платіжним дорученням №13 від 29.09.2006 року. (т.1 а.с.28).

Між тим, як зазначає позивач, у встановлений строк, відповідачем не було повернуто коштів наданої фінансової підтримки (допомоги).

11.10.2017 року Фонд надіслав відповідачу претензію №015/182, в якій вимагав перерахувати на спеціальний рахунок Державного бюджету України борг за Договором у сумі 10000 грн. та зазначив, що у разі несплати відповідачем боргу Одеським відділення Фонду будуть нараховані штрафні санкції відповідно до умов договору (т.1 а.с. 29).

19.04.2018 року Фонд надіслав повторно відповідачу претензію №015/82, в якій вимагав перерахувати на спеціальний рахунок Державного бюджету України борг у сумі 10000 грн. та зазначив, що у разі несплати відповідачем боргу Одеським відділення Фонду будуть нараховані штрафні санкції відповідно до умов договору (т.1, а.с.30).

Однак, вищезазначені претензії залишись без відповіді та без задоволення.

При цьому прокурор наголошує, що невиконання зобов`язань по Договору спричинило збитки державі, оскільки Український державний фонд підтримки фермерських господарств є бюджетною установою, яка виконує функції з реалізації державної політики щодо фінансової підтримки, становлення та розвитку фермерських господарств. Неповернення бюджетних коштів СФГ «Лілія» перешкоджає формуванню Державного бюджету України, зокрема абз.3 п.3 ст. 30 Бюджетного кодексу України у частині кредитування є повернення кредитів, наданих з Державного бюджету України фермерським господарством.

Таким чином, враховуючи невиконання Селянським (фермерським) господарством "Лілія" своїх зобов`язань з повернення суми фінансової підтримки, Керівник Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до суду з відповідним позовом з метою захисту інтересів держави.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та позивача, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч.1 ст.629 ЦК України).

Укладений сторонами договір про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству №20 від 21.09.2006 за своєю правовою природою є договором позики.

Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ст.9 ЗУ Про фермерське господарство (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) новоствореним фермерським господарствам у період становлення (перші три роки після його створення, а у трудонедостатніх населених пунктах - п`ять років), фермерським господарствам з відокремленими садибами та іншим фермерським господарствам надається допомога за рахунок державного і місцевого бюджетів, у тому числі через Український державний фонд підтримки фермерських господарств. Кабінет Міністрів України щорічно в проекті Державного бюджету України передбачає кошти на підтримку фермерських господарств. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щорічно передбачають кошти в проектах місцевих бюджетів на підтримку фермерських господарств. Кошти Державного бюджету України спрямовуються на меліорацію земель, у тому числі їх зрошення та осушення, а також на консервацію та рекультивацію малопродуктивних сільськогосподарських угідь, на придбання сільськогосподарської техніки (комбайнів, тракторів, автомашин, бульдозерів, сівалок тощо). За рахунок місцевих бюджетів фермерським господарствам може надаватися допомога у будівництві об`єктів виробничого і невиробничого призначення, житла, проведенні заходів щодо землеустрою. Порядок використання коштів Державного бюджету України для надання підтримки новоствореним фермерським господарствам, фермерським господарствам з відокремленими садибами та іншим фермерським господарствам установлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання підтримки фермерським господарствам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 №1102 (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що фінансова підтримка надається: новоствореним фермерським господарствам у період становлення (перші три роки після їх державної реєстрації, а в трудонедостатніх населених пунктах - п`ять років) та фермерським господарствам з відокремленими садибами на безповоротній основі за бюджетною програмою "Фінансова підтримка фермерських господарств" і на конкурсних засадах на поворотній основі за бюджетною програмою "Надання кредитів фермерським господарствам"; іншим фермерським господарствам - лише на конкурсних засадах на поворотній основі за бюджетною програмою "Надання кредитів фермерським господарствам".

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами у справі укладений договір №20 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству від 21.09.2006 року, яким визначено зобов`язання позивача надати відповідачу фінансову підтримку на суму 10000 грн. та зобов`язання відповідача повернути кошти фінансової підтримки відповідно до узгодженого сторонами графіку з кінцевим строком повернення 01.10.2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу вимог ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 ГК України.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач надав відповідачу фінансову допомогу у розмірі 10 000 грн., між тим, відповідач належним чином не виконав умови укладеного з позивачем договору та у встановлений договором строк не повернув позивачу позику.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які спростовують обставини, що викладені позивачем або ж докази повернення коштів за договором №20 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству.

Отже, оцінивши надані прокурором докази, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 10 000 грн за договором про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству № 20 від 21.09.2006 року є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, за неналежне виконання умов договору, прокурор просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 1196, 71 грн, а також інфляційні витрати у розмірі 24846, 72 грн.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Приписами п.6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.2 Договору, за несвоєчасне повернення коштів фінансової підтримки (допомоги) фермерське господарство «Лілія» сплачує Укрдержфонду в особі Одеського відділення пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення.

Проаналізувавши норми наведеного діючого законодавства України та умови договору, суд, перевірши розрахунок пені, встановив його часткову помилковість, в зв`язку з чим суд зробив власний розрахунок згідно якого сума пені становить 1200, 81 грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
1000001.10.2008 - 15.02.200913812.0000 %0.066 %*904.92
1000016.02.2009 - 01.04.20094512.0000 %0.066 %*295.89

Однак, оскільки згідно приписів ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, загальний розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 1196, 71 грн.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід також зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно із п.5.1 Договору, відповідно до чинного законодавства України у випадку прострочення терміну виконання зобов`язання по поверненню коштів фінансової підтримки (допомоги) Укрдержфонду в особі Одеського відділення Укрдержфонду фермерське господарство «Лілія» зобов`язано сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час простроченого платежу.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, встановив його часткову помилковість, у зв`язку з чим, суд за допомогою системи „Ліга-Закон зробив власний розрахунок інфляційних втрат, розмір яких становить 25146, 86 грн.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
01.10.2008 - 26.04..51525146.8635146.86

Однак, оскільки згідно приписів ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, загальний розмір інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача становить 24846, 71 грн.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог Керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури та стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 10 000 грн., пені у розмірі 1196, 71 грн, інфляційних втрат у розмірі 24846, 72 грн.

З урахуванням викладеного, враховуючи задоволення судом позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Селянського (фермерського) господарства „Лілія (67751, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, село Бикоза, вул. Центральна, буд. 55, ) на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд. 1, ) в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) 10000 /десять тисяч/ грн. основної заборгованості, 1196 /одна тисяча сто дев`яносто шість/ грн. 71 коп. пені та 24846 /двадцять чотири тисячі вісімсот сорок шість/ грн. 71 коп. інфляційних витрат.

3. Стягнути з Селянського (фермерського) господарства „Лілія (67751, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, село Бикоза, вул. Центральна, буд. 55, ) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3, ) 1921 /одна тисяча дев`ятсот двадцять одна/ грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його підписання.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст ріш.ення складено 07 квітня 2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Невінгловської Ю.М. з 18.03.2021 року по 06.04.2021 року на лікарняному.

Суддя Ю.М. Невінгловська