ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2021м. ДніпроСправа № 904/407/21

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г., розглянувши матеріали

за позовом Акціонерного товариства "Таскомбанк" м. Київ

до фізичної особи-підприємця Ляшенка Михайла Юрійовича м. Дніпро

про стягнення суми боргу зі сплати кредиту в розмірі 67500грн., суми боргу зі сплати відсотків в розмірі 05коп., суми боргу зі сплати комісії в розмірі 16118грн.99коп., пені за порушення строків зі сплати кредиту в розмірі 865грн.30коп., пені за порушення строків зі сплати комісії в розмірі 619грн.90коп., штрафу в розмірі 708грн.03коп.

Без представників сторін.

ВСТАНОВИВ: Акціонерне товариство "Таскомбанк" звернулось до фізичної особи-підприємця Ляшенка Михайла Юрійовича з позовом про стягнення суми боргу зі сплати кредиту в розмірі 67500грн., суми боргу зі сплати відсотків в розмірі 05коп., суми боргу зі сплати комісії в розмірі 16118грн.99коп., пені за порушення строків зі сплати кредиту в розмірі 865грн.30коп., пені за порушення строків зі сплати комісії в розмірі 619грн.90коп., штрафу в розмірі 708грн.03коп. Загальний розмір позовних вимог складає 85812грн.27коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань зі сплати кредиту, комісії, відсотків за кредитним договором, укладеним у вигляді підписання заяви-договору №ID6356769 від 07.05.2019 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк".

Позивач стверджує, що відповідачем були порушені положення кредитного договору відносно повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом та інших платежів згідно з графіком погашення кредиту, зазначеного в додатку 1 до цього договору. Так, протягом періоду з 07.06.2019 по 07.05.2020 відповідач мав сплачувати щомісяця суму зі сплати кредиту в розмірі 2500грн., суму зі сплати комісії за управління кредитом в розмірі 1791грн. та протягом періоду з 07.06.2019 по 07.06.2020 суму зі сплати процентів в розмірі 01коп.

Позивач вказує, що на адресу відповідача направлялось повідомлення - вимога №27340/70 від 13.11.2020 про наявність заборгованості станом на 09.11.2020 та дострокове повернення суми кредиту.

На підставі пункту 3.3 кредитного договору за порушення строків сплати кредиту та комісії позивач нарахував та заявив до стягнення за період з 09.05.2020 по 09.11.2020 пеню за порушення строків зі сплати кредиту в розмірі 865грн.30коп. та за порушення строків зі сплати комісії в розмірі 619грн.90коп.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2021 справу №904/407/21 передано на розгляд судді Юзікова С.Г.

Розпорядженням керівника апарату суду №129 від 01.02.2021 призначений повторний автоматичний розподіл справи №904/407/21 у зв`язку з перебуванням судді Юзікова С.Г. на лікарняному.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2021 справу №904/407/21 передано на розгляд судді Новікової Р.Г.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду відзив на позов відповідно до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду.

Попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2021 направлена відповідачу у справі в установленому порядку на адресу, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №741 ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2021 отримана відповідачем 27.02.2021, про що свідчить підпис відповідача на зазначеному повідомленні.

Відповідач своїм правом на подання до суду відзиву, у встановлений судом строк, не скористався. Таким чином, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши наявні докази у справі, ознайомившись з правовою позицією позивача, що викладена письмово, наявна у матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

Предметом доказування у цій справі є наявність або відсутність порушення відповідачем зобов`язань зі сплати кредиту, комісії, відсотків за кредитним договором, укладеним у вигляді підписання заяви-договору №ID6356769 від 07.05.2019 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк".

Між Акціонерним товариством "Таскомбанк" (далі - банк) та фізичною особою - підприємцем Ляшенко Михайлом Юрійовичем (далі - позичальник) підписана заява - договір №ID6356769 від 07.05.2019 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (далі - договір). Заява підписана сторонами шляхом накладення електронного цифрового підпису сторін.

Відповідно до пункту 1.1 договору за умови наявності вільних коштів банк зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього договору.

Згідно пункту 1.2 договору кредит надається у формі зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у АТ "Таскомбанк" з цільовим використанням на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів позичальника, та на придбання основних засобів та інших інвестицій в бізнес.

Пунктом 2.1 договору визначено, що розмір кредиту складає 90000грн.

Валюта кредиту - гривня (пункт 2.2 договору).

Положеннями пункту 2.3.1 договору передбачено, що розмір процентної ставки за користування кредитом складає 0,0001% річних.

За змістом пункту 2.3.2 договору розмір комісійної винагороди становить 1,99% від суми виданого кредиту (щомісячно).

Пунктом 2.5 договору передбачено, що термін і порядок погашення кредиту визначений графіком погашення кредиту, зазначеного в додатку 1 до цього договору.

Термін повернення кредиту - 07.05.2022 (пункт 2.6 договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору позичальник забезпечує наявність на своєму поточному рахунку грошових коштів у сумі, необхідній для сплати щомісячних платежів згідно графіку погашення кредиту.

За умовами пункту 3.2 договору остаточне погашення за кредитом позичальник повинен здійснити не пізніше дати, зазначеної в пункті 2.6 договору.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що у випадку порушення позичальником будь - якого із грошових зобов`язань та при реалізації права банку позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.

Цей договір, Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Такскомбанк" та Цінові параметри продукту є кредитним договором (пункт 4.1 договору).

Відповідно до пункту 4.2.1 договору умови цього договору визначаються банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті банку http://www.tascombank.com.ua та укладається лише шляхом приєднання до договору в цілому.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що підписання договору є підтвердженням наміру позичальника укласти кредитний договір, а дата підписання вважається датою укладення договору.

Позивач свої зобов`язання із надання кредиту у розмірі 90000грн. виконав належним чином, що підтверджується банківськими виписками з особового рахунку відповідача.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, відповідач надіслав на його адресу повідомлення - вимогу №27340/70 від 13.11.2020. Відповідно до змісту вимоги позивач просив відповідача сплатити суму боргу у розмірі 85812грн.27коп. (заборгованість за тілом кредиту у розмірі 67500грн.; заборгованість за відсотками у розмірі 0грн.05коп.; заборгованість з комісії у розмірі 16118грн.99коп.; пеня за період з 09.05.2020 по 09.11.2020 у розмірі 1485грн.20коп.; штраф у розмірі 708грн.03коп.).

Направлення вимоги на адресу відповідача підтверджується описом вкладення у цінний лист №864, фіскальним чеком підприємства зв`язку від 16.11.2020 та поштовою накладною №864.

Відповідач погашення заборгованості за кредитом у загальному розмірі 85812грн.27коп. не здійснив. Внаслідок чого позивач звернувся до господарського суду із позовом про стягнення вказаної суми.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Стаття 181 Господарського кодексу України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей бо інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, і зли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, та обставини справи між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з надання позики.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 1049 Цивільного кодексу України встановлює, що позичальник, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з наявних у матеріалах справи виписок по рахунку відповідача, останній належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість з повернення позивачу кредиту в сумі 67500грн.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як з`ясовано судом та не спростовано відповідачем, останнім прийняті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати комісії та процентів згідно графіку погашення кредиту виконані не були, що стало підставою для направлення позивачем повідомлення-вимоги про дострокове повернення кредиту вих. №27340/70 від 13.11.2020. Доказів на підтвердження належного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять.

За результатом перевірки розрахунків відсотків за користування кредитом на суму 0грн.05коп. за період з 07.05.2019 по 09.11.2020 та комісії за період з 07.05.2019 по 09.11.2020 на загальну суму 16118грн.99коп. судом порушень не виявлено. Вказані розрахунки є арифметично правильними та відповідають вимогам чинного законодавства.

Таким чином, позивачем правомірно нарахована заборгованість з відсотків за користування кредитом на суму 0грн.05коп. за період з 07.05.2019 по 09.11.2020 та заборгованість за комісією за період з 07.05.2019 по 09.11.2020 на загальну суму 16118грн.99коп.

З огляду на вищевикладене, враховуючи надане АТ "Таскомбанк" право на дострокове повернення кредиту згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів своєчасного повернення кредитних коштів, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для присудження до стягнення із відповідача на користь АТ "Таскомбанк" заборгованості за тілом кредиту у розмірі 67500грн., відсотків за користування кредитом на суму 0грн.05коп. та комісії у розмірі 16118грн.99коп.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому процесуальним законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, по відсоткам та по комісії є обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно п. 3.3 кредитного договору у випадку порушення Позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права Банку Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо порушення термінів внесення платежів, позивачем останньому нарахована пеня у розмірі 1485грн.20коп. за період з 09.05.2020 по 09.11.2020.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно п. 3.3 кредитного договору у випадку порушення Позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права Банку Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.

Водночас, суд не може погодитись з визначеним позивачем періодом нарахування пені з огляду на положення пункту 15 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, яким визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Аналогічні приписи містяться і у пункті 8 розділу 9 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, згідно яких у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

При цьому, частиною 2 статті 5 Цивільного кодексу України визначено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-7/99 зазначено, що надання зворотної дії в часі законам та іншим нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Тобто, вказаний вище Закон має зворотню дію в часі.

Враховуючи наведені положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, строки повернення кредиту та те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України встановлено з 12 березня 2020 карантин, суд дійшов висновку, що починаючи з 12.03.2020 позичальника звільнено від обов`язку сплати пені за прострочення повернення тіла кредиту та процентів, з огляду на що кінцевою датою нарахування пені в даному випадку є - 11.03.2020.

Відтак, зважаючи на вищенаведені приписи чинного законодавства, які обмежують період нарахування штрафних санкцій, в тому числі і пені, що підлягає стягненню із суб`єкта господарювання у зв`язку з порушенням ним господарського зобов`язання в період карантину, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити, оскільки період нарахування пені збігається із періодом карантину, запровадженого на території України.

Також у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо порушення термінів внесення платежів, позивачем останньому нарахований штраф у розмірі 708грн.03коп. за період з 09.05.2020 по 09.11.2020.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019р. у справі N 342/180/17 (провадження N 14-131цс19) дійшла висновку, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може вважатись договором приєднання у випадку відсутності у такій анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також відсутності підтверджень конкретних запропонованих Умов та правил банківських послуг.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 17.07.2020р. по справі №910/8189/19 було наголошено, що у справі № 342/180/17-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі № 6-144цс14, та, посилаючись на положення статей 207, 626, 628, 638, 626, 1054, 1055, 633, 634, 1056-1, 1048, 1049, 1050, 549, 551 Цивільного кодексу України, дійшла наступних висновків:

- визначальним для укладення договору приєднання є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору та стверджувати про узгодженість дій та волевиявлення учасників цивільних правовідносин й відповідність певним стандартам поведінки;

- умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений;

- умови та правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування;

- враховуючи, що позивач вимоги про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статями 625, 1048 Цивільного кодексу України не заявляв, позовні вимоги аргументовані умовами кредитного договору з посиланням на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Велика Палата Верховного Суду скасувала рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення заборгованості за процентами за користування чужими коштами та пені за порушення умов кредитного договору, та відмовила у цій частині у задоволенні позову

При цьому, Верховним Судом у постанові від 17.07.2020 року по справі №910/8189/19 було відхилено доводи АТ КБ "Приватбанк" про наявність у юридичної особи в силу свого правового статусу можливості усвідомлювати значення та наслідки своїх дій, а, отже, про відсутність підстав для застосування висновку по справі № 342/180/17-ц. Так, Верховний Суд дійшов висновку, що під час вирішення спору слід виходити з наданого Великою Палатою Верховного Суду тлумачення норми права, а не суб`єктного складу сторін спору.

Враховуючи вищевикладені висновки Верховного Суду, господарський суд зазначає про відсутність правових підстав для врахування наданого позивачем витягу з Правил обслуговування корпоративних клієнтів під час вирішення питання про стягнення штрафу, оскільки доказів на підтвердження ознайомлення відповідача із вказаним витягом матеріали справи не містять. Крім того, суд зазначає, що підстави та умови, за яких АТ "Таскомбанк" має право вимагати стягнення штрафу наданими суду Правилами обслуговування корпоративних клієнтів у будь-якому випадку також не передбачено.

Наведене має наслідком відсутність правових підстав для задоволення заявлених АТ "Таскомбанк" позовних вимог у частині стягнення із відповідача штрафу у розмірі 708грн.03коп.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

На підставі викладеного позовні вимоги, з урахування збільшення позовних вимог, підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, на відповідача покладаються витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2211грн.98коп.

Керуючись нормами статей Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 13, 20, 41, 42, 74, 76-80, 91, 129, 237, 238, 240, 241, 242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Таскомбанк" до фізичної особи-підприємця Ляшенка Михайла Юрійовича про стягнення суми боргу зі сплати кредиту в розмірі 67500грн., суми боргу зі сплати відсотків в розмірі 05коп., суми боргу зі сплати комісії в розмірі 16118грн.99коп., пені за порушення строків зі сплати кредиту в розмірі 865грн.30коп., пені за порушення строків зі сплати комісії в розмірі 619грн.90коп., штрафу в розмірі 708грн.03коп. - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Ляшенка Михайла Юрійовича (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства "Таскомбанк" (ідентифікаційний код: 09806443; місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30) суму боргу зі сплати кредиту в розмірі 67500грн., суму боргу зі сплати відсотків у розмірі 00грн.05коп., суму боргу зі сплати комісії в розмірі 16118грн.99коп. та судовий збір у розмірі 2211грн.98коп.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області в строки, передбачені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 09.04.2021.

Суддя Р.Г. Новікова