ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.03.2021 Справа № 920/75/21

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Декті»

до - Товариства з обмеженою відповідальністю «Крембудіндустрія»,

про стягнення 77558 грн 10 коп. та визнання договору розірваним.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач 25.01.2021 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 55749 грн 72 коп. та штраф у розмірі 21808 грн 37 коп. за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 12.07.2017 договору про автоперевезення вантажів № 170712 (надалі Договір). Крім того, позивач просить суд визнати розірваним Договір.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що між сторонами було укладено Договір. Сторонами було узгоджено замовлення від 25.10.2019. Позивач перерахував відповідачу попередню оплату. Відповідач свої зобов`язання не виконав, вантаж до місяця вивантаження не доставив та повернув замовнику. Позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути попередню оплату, однак відповідач оплату повернув частково, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення суми попередньої оплати, штрафу та визнання Договору розірваним.

Ухвалою суду від 27.01.2021 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та за наявними у справі матеріалами.

Крім того, позивач у позовній заяві (п. 1 прохальної частини) просив суд здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження. Також, в позовній заяві позивач поставив запитання до відповідача в порядку ст. 90 ГПК України.

Ухвалою суду від 27.01.2021 було задоволено клопотання відповідача про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні та поставлено запитання відповідачу.

Відповідач не надав суду відповіді на запитання, у строк, який був встановлений в ухвалі суду від 27.01.2021.

16.02.2021 відповідач по справі надав до суду зустрічний позов, в якому просив суд визнати розірваним Договір. Крім того, просив суд стягнути з первісного позивача на свою користь 70496 грн 45 коп.

Ухвалою суду від 29.03.2021 зустрічна позовна заява була повернута позивачу.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних заперечує (а.с.64-65).

Відповідач зазначає, що виконав свої зобов`язання по Договору щодо надання належного транспортного засобу для перевезення вантажу у строк, передбачений Договором. Позивач не надав суду доказів навмисної відмови відповідача від виконання Договору перевезення, хоча це заявлено як підстава позову.

Позивач надав до суду відповідь на відзив (а.с.121-123).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

12.07.2017 між сторонами було укладено договір автоперевезення вантажів № 170712. Зазначені обставини підтверджуються копією Договору (а.с.26-29).

Відповідно до п.1.1 Договору договір визначає порядок взаємовідносин, які виникають між сторонами при організації перевезення вантажів автотранспортом відповідача, по території України і в міжнародному автомобільному сполученні. Перевезення виконується у відповідності з умовами даного Договору, Конвенції КДПГ та інших міжнародних Конвенцій, що регулюють перевезення вантажів. Відповідач зобов`язаний забезпечити доставку ввіреного вантажу в пункт призначення в узгодженні замовленням строки та видати вантаж співробітнику вантажоотримувача, зазначеному в CMR.

Між сторонами було узгоджено замовлення від 25.10.2019, в якому сторони визначили всі суттєві умови конкретного перевезення, а саме маршрут м. Кременчук (України) м. Алмати (Казахстан), дату завантаження 29-30.10.2019, строк доставки 22.11.2019 (а.с.30). Відповідач підтвердив вказані умови перевезення.

Позивач перерахував 30.10.2019 (згідно платіжного доручення № 7673) відповідачу 109054 грн 50 коп. (а.с.31-32).

30.10.2019 відповідач прибув до місця завантаження, отримав і завантажив вантаж згідно умов Договору та замовлення. Між сторонами було складено міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) № 0122980 (а.с.33).

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України (Підстави звільнення від доказування) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Оскільки зазначені обставини визнаються сторонами в заявах по суті, то вони є такими, що встановлені судом.

Відповідач свої зобов`язання не виконав, вантаж до місяця вивантаження не доставив та повернув замовнику, про що свідчить відмітка у накладній.

22.11.2019 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію з вимогою повернути попередню оплату у сумі 109054 грн 50 коп., в зв`язку з відмовою від здійснення узгодженого перевезення вантажу (а.с.53).

Відповідач частково повернув отриману попередню оплату (згідно платіжного доручення № 7448) у сумі 53304 грн 78 коп. Однак неповернутою залишилась сума 55749 грн 72 коп. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Щодо попередньої оплати.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору відповідачу було перераховано позивачем попередню оплату. Оскільки відповідачем умови Договору не були виконані в повному обсязі, то позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення попередньої оплати, однак відповідач попередню оплату не повернув у повному обсязі, що є порушенням вищезазначених норм матеріального права, що відповідачем не спростовано.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що поданий ним для організації перевезення транспортний засіб перебував у пункті пограничного переходу з 01.11.2019 по 18.11.2019. Позивач надавав йому вказівки чекати видачу дозволів на поїздку територією Казахстану, а 08.11.2019 взагалі скасував перевезення та надав доручення про повернення транспортного засобу для розвантаження до м. Кременчук.

В той же час доказів на підтвердження факту скасування позивачем виконання Договору заявки від 25.10.2019, відповідачем суду відповідно до вимог ст. 74 ГПК України не надано.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідачем порушені права позивача, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 55749 грн 72 коп. попередньої оплати є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо штрафу.

Позивач зазначає, що пунктом 6.6 Договору передбачено, що в разі відмови відповідача від виконання підтвердженого ним замовлення, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 10% від вартості фрахту, та відшкодовує позивачу фактичні витрати, пов`язані з організацією виконання замовлення, якщо інше не узгоджено сторонами в замовленні.

Отже, штраф складає 21808 грн 37 коп. та позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму.

Відповідач у відзиві зазначає, що на виконання взятих на себе зобов`язань по Договору, відповідач здійнив подачу транспортного засобу, вказаного в Договрі, транспортний засіб був завантажений та направився до Іллічинського торгового порту для пограничного переходу згідно Договору на перевезення. Таким чином, відповідач виконав свої зобов`язання по Договору щодо надання належного транспортного засобу для перевезення вантажу у строк, передбачений Договором.

У зв`язку з відсутністю транзитних дозволів на поїздку територією іноземних держав під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні для руху в Казахстан, транспортний засіб відповідача перебував у пункті пограничного переходу з 01.11.2019 по 18.11.2019.

Позивач не надав суду доказів навмисної відмови відповідача від виконання Договору перевезення.

Згідно з ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Суд звертає увагу, що відповідачем були частково порушені умови Договору, однак в даному випадку відсутні правові підстави стверджувати про відмову від виконання підтвердженого ним замовлення. На переконання суду, відмова в даному випадку була б можлива, якщо б відповідач фактично відмовився розпочинати виконувати заявку, в той час, як в даному випадку, відповідачем виконувались умови Договору, однак в повній мірі виконані не були.

Суд погоджується з доводами відповідача, що п. 6.6 Договору може бути застосований тільки якщо буде доведено, що перевізник підтвердив виконання заявки, але відмовився від її виконання. Відповідач вважає, що відмова полягає у протиправній бездіяльності, а доказів бездіяльності позивачем не надано.

Отже, в даному випадку відсутні правові підстави для застосування п. 6.6. Договору та стягнення штрафу.

Щодо визнання договору розірваним.

Як вже зазначалось, позивач стверджує, що фактично з боку відповідача відбулась відмова від надання послуг перевезення вантажу за узгодженими умовами.

Позивач зазначає, що в зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання щодо перевезення вантажу згідно заявки від 25.10.2019 та накладної і втратою інтересу щодо подальшого виконання зобов`язань по Договору, він направив на адресу відповідача повідомлення від 31.01.2020 про розірвання Договору (а.с.54-56).

Статтею 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Ретельно дослідивши всі наявні в матеріалах справи суд встановив, що відповідачем вчинялися дії на виконання Договору. Встановивши, що відповідачем здійснювались дії на виконання Договору, а у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що часткове невиконання відповідачем Договору призвело до того, що позивач значною мірою був позбавлений того, на що він розраховувала при укладенні договору, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин, передбачених ст. 651 ЦК України.

Тому вимога позивача про визнання розірваним Договору є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищезазначене та те, що заперечення відповідача не приймаються судом до уваги, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, про що було зазначено вище.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Щодо судового збору.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом позовні вимоги позивача до відповідача задоволені, то на відповідача покладаються витрати позивача із сплати судового збору -пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач просить суд стягнути з відповідача 10000 витрат на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Корніловою Е.Ю. було укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.22-24).

В позовній заяві було зазначено, що опис витрат на правничу допомогу адвоката та відповідні підтверджуючі докази будуть надані додатково згідно вимог чинного законодавства.

15.03.2021 позивач надав до матеріалів справи докази сплати 10000 грн платіжне доручення від 19.01.2021, а також акт виконаних робіт (наданих послуг) (а.с.128-129).

У п. 4.1 договору про надання правничої допомоги зазначено, що гонорар за надання правничої допомоги адвоката по даному договору оплачується в формі попередньої оплати в сумі 10000 грн.

Суд звертає увагу, що на підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги.

Суд враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В той же час, суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Суд дійшов висновку, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, оскільки в договорі про надання правової допомоги визначена загальна сума (не погодинно), яку повинен сплатити клієнт, а в акті не зазначено часу (погодинно по кожній послузі), який витрачений на надання правової допомоги, що позбавляє суд можливості встановити співмірність та необхідність наданих адвокатом клієнту послуг.

Тому вимога позивача про стягнення 10000 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.123, 129, 130, 185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Декті» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крембудіндустрія» про стягнення 77558 грн 10 коп. та визнання договору розірваним задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крембудіндустрія» (вул. Петропавлівська, буд. 86, оф. 93, м. Суми, 40030, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Декті» (вул. Стартова, буд. 20, оф. 221, м. Дніпро, 49041, ) 55749 грн 72 коп. заборгованості, 1631 грн 70 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕКТІ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крембудіндустрія» про визнання договору розірваним та стягненні штрафу в розмірі 21808 грн 37 коп. відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 638 грн 30 коп. та 2270 грн покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Декті».

5. Відмовити позивачу в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

6. Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Декті» наказ після набрання рішенням законної сили.

7. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 06.04.2021.

Суддя О.Ю. Резніченко