ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31 березня 2021 року Справа № 903/992/20

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Фізичної особи - підприємця Рабчука Андрія Васильовича

до відповідачів: 1) Головного управління національної поліції у Волинській області в особі Рожищенського відділення поліції Ківерцівського відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області

2) Волинської обласної прокуратури в особі Рожищенського відділу Маневицької місцевої прокуратури Волинської області

3) Державної казначейської служби України

про стягнення 738250,00 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Хомич Р. В., ордер серія АС № 1011392 від 27.07.2020;

від відповідача-1: Добродій А. Р., посвідчення ВЛП № 005630 від 07.10.2020;

від відповідача-2: Романішина Т. А., довіреність № 15-2вн-20 від 15.09.2020;

від відповідача-3: Соловей В. С., довіреність № 5-18-08/944 від 13.01.2021.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

В с т а н о в и в:

Фізична особа - підприємець Рабчук Андрій Васильовича звернувся з позовом до Головного управління національної поліції у Волинській області в особі Рожищенського відділення поліції Ківерцівського відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури в особі Рожищенського відділу Маневицької місцевої прокуратури Волинської області, Державної казначейської служби України про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України 738250,00 грн, з яких 200000,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 200000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 218250,00 грн на відшкодування майнової шкоди у вигляді завданих збитків внаслідок поломок та деформації арештованого транспортного засобу, 120000,00 грн на відшкодування упущеної вимоги внаслідок безпідставного та незаконного утримання транспортного засобу.

Обґрунтовуючи заявлену вимогу вказує, що Рабчук А. В., з 2015 року зареєстрований підприємцем та надає послуги з перевезення транспортним засобом - вантажівкою «Sacania» 124С, державний номер НОМЕР_1 ; ухвалою Рожищенського районного суду від 08.02.2018 у справі № 167/118/18, було накладено арешт на зазначений автомобіль згідно клопотання Рожищенського відділу поліції в межах розслідування кримінального провадження № 000062 від 06.02.2018; арештований транспортний засіб 09.02.2018 разом з навантаженим на нього піском передано на зберігання і саме в результаті неналежного зберігання отримав пошкодження; ухвалою Рожищенського районного суду від 22.02.2018 було скасовано арешт та зобов`язано передати автомобіль та ключі від нього на відповідальне зберігання Рабчуку А. В. , вказує, що оскільки ухвала суду щодо повернення майна виконана 04.04.2018, то бездіяльність та протиправність дій процесуального керівника полягає у несвоєчасному поверненні транспортного засобу власнику; після отримання транспортного засобу проведено його ремонт, вартість ремонтно-відновлювальних робіт склала 218250,00 грн; згідно постанови старшого слідчого СВ Рожищенського відділення поліції від 17.10.2018 та від 26.06.2019, кримінальне провадження відносно Рабчука А. В. від 06.02.2018 було закрито; зазначає, що моральна шкода в розмірі 200000,00 грн завдана Рабчуку А. В. полягає в перенесені ним духовних страждань в результаті звернення до правоохоронних органів, суду з метою повернення транспортного засобу та визнання бездіяльності прокурора протиправною.

При правовому обґрунтуванні позову посилається на положення статей 22, 23, 1173, 1176 ЦК України, постанову ПВСУ від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, правовий висновок ВП Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17.

Ухвалою суду від 31.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.01.2021, запропоновано відповідачам надати відзив на позов, позивачу - відповідь на відзиви.

Головне управління Національної поліції у Волинській області (відповідач-1) 18.01.2021 подало відзив на позов, в якому вказує, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки при вчиненні слідчих дій працівники поліції діяли у відповідності до норм КПК України; позивачем не доведено належними доказами, що вилучений автомобіль зберігався без належних умов і як наслідок дістав зовнішні пошкодження; посилаючись на норми ЦК України, якими передбачено відшкодування шкоди, вказує на відсутність усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення; заперечуючи вимогу про стягнення моральної шкоди зазначає, що позивач не надав суду доказів, які б свідчили про зміст заподіяної йому моральної шкоди, характер, обсяг, тривалість душевних страждань, причинний зв`язок між діями відповідачів та заподіяною позивачу шкодою; також вважає не доведеною вимогу в частині відшкодування упущеної вигоди згідно положень ст. 22 ЦК України; вказує, що ГУНП у Волинській області при проведені слідчих дій у кримінальному проваджені діяло в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією України, Законом України «Про національну поліцію» та не порушувало прав та інтересів позивача; заперечуючи вимогу щодо стягнення витрат на послуги адвоката посилається на норми ст. 126 ГПК України, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.12.2012 у справі № 6-44505св12 (а.с.52-57).

Волинська обласна прокуратура (відповідач-2) 21.01.2021 подала відзив на позов (а.с.68-81) в якому зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, посилається на норми статей 1166,1167 ЦК України, якими передбачено загальні підстави відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду; вказує, що долучені до позовної заяви матеріали не містять доказів, що перебування автомобіля на майданчику тимчасового утримання призвело до необхідності виконання відновлювальних робіт по його ремонту та перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з діями органів досудового розслідування та прокуратури, посилаючись на висновок технічної експертизи, вказуючи що дані пошкодження мали місце ще до моменту вилучення автомобіля та його зберігання на штраф-майданчику; вважає не підтвердженою жодними доказами вимогу про стягнення упущеної вигоди в сумі 120000,00 грн; вказує, що необхідною умовою для стягнення моральної шкоди є доведення позивачем факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою; посилання позивача на спричинені моральні страждання у зв`язку із зверненням до суду, подання скарг на дії слідчих та прокурорів не є належним доказом заподіяння моральної шкоди; водночас реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. При обґрунтуванні відзиву посилається на правові висновки Верховного Суду у справах № 641/2328/17-ц від 04.07.2018, № 554/1870/18-ц від 13.06.2019, № 686/7576/18 від 28.01.2019, № 686/24223/17 від 22.12.2020, які є обов`язковими для застосування судами інших інстанцій, також вказує, що відсутні правові підстави для застосування положень ст. ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України якими врегульовано відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Також, посилаючись на правову позицію Великої палати Верховного Суду заперечує вимогу в частині стягнення судових витрат на послуги адвоката в сумі 57000,00 грн.

Державна казначейська служба України (відповідач-3) 21.01.2021 подала відзив на позов (а.с.61-64), в якому в задоволенні вимог позивача просить відмовити, вказуючи, що позивачем не надано достатніх доказів, що підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями працівників органів досудового розслідування та прокуратури; позивач не зазначив жодної слідчої дії, яка проведена з порушенням вимог КПК та в результаті якої порушено права позивача; не обґрунтовано та не підтверджено заподіяння матеріальної шкоди в розмірі 200000,00 грн та упущеної вигоди в розмірі 120000,00 грн; вважає, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки Казначейської служби лише в частині перерахування коштів з бюджету, тому доцільно було б залучити Казначейство 3-ю особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Ухвалою суду від 26.01.2021 відкладено підготовче засідання на 23.02.2021; ухвалою суду від 23.02.2021 продовжено строк підготовчого провадження до 31.03.2021 та відкладено підготовче засідання на 16.03.2021.

В судовому засіданні представник позивача позовну вимогу підтримав з підстав викладених у позовній заяві, представники відповідачів заперечили позов з підстав викладених у відзивах на позов та просять в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

в с т а н о в и в:

Рожищенським відділенням поліції Ківерцівського відділу поліції ГУНП у Волинській області на підставі матеріалів Луцького МРВ УСБУ у Волинській області 06.02.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 000052 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239-1 КК України.

Як слідує з даного кримінального провадження: 06.02.2018 ОСОБА_2 , діючи під приводом виконання договору рекультивації кар`єра Валерянівського родовища піску, за допомогою спецтехніки: вантажопідйомних машин та механізмів, а саме екскаватора марки АТLАS 1604, реєстраційний № НОМЕР_2 , без спеціального дозволу на користування надрами, незаконно заволодів ґрунтовим покривом (поверхневим шаром) земель, чим спричинив небезпеку для довкілля.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні доручено проводити слідчому СВ Рожищенського відділення поліції Ківерцівського відділу поліції ГУНП у Волинській області Кучинській Л.О.

Постановою слідчого від 06.02.2018 екскаватор марки АТLАS 1604, реєстраційний № НОМЕР_2 , вантажний автомобіль «Sсаnіа», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , ключі до вищевказаних транспортних засобів, свідоцтво про реєстрацію машини НОМЕР_5 від 04.03.205, видане ДІСГ у Волинській області, дві накладні № 53 від 06.02.2018 відпущені ОСОБА_3 , визнані речовим доказом у кримінальному провадженні.

Транспортні засоби передані на зберігання до майданчика тимчасового тримання транспортних засобів Рожищенського ВП ГУНП в області.

Ухвалою слідчого судді Рожищенського районного суду від 08.02.2018 накладено арешт на екскаватор марки АТLАS 1604, реєстраційний № НОМЕР_2 , автомобіль «Sсаnіа», реєстраційний, номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , ключі від даного автомобіля, свідоцтво про реєстрацію машини НОМЕР_5 від 04.03.205, видане ДІСГ у Волинській області, дві накладні № 53 від 06.02.2018 відпущені ОСОБА_3 та заборонено відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним майном (а.с.82-84).

Згідно акту прийому-передачі від 09.02.2018 вказані транспорті засоби у присутності адвоката Давидюка О.Ф. були прийняті на зберігання слідчою СВ Рожищенського ВП ГУНП в області Кучинською Л.О. (а.с.13-14).

21.02.2018 Рожищенським ВП ГУНП в області до ЄРДР внесено відомості за №0000070 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України; дане кримінальне провадження 21.02.2018 об`єднано з матеріалами кримінального провадження № 000052.

Ухвалою слідчого судді Рожищенського районного суду від 22.02.2018 клопотання адвоката Давидюка О.Ф. в інтересах Рабчука А.В. , ОСОБА_6 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали від 08.02.2018 та передачу арештованого майна на відповідальне збереження задоволено частково, а саме, - відмовлено у скасуванні арешту та зобов`язано процесуального керівника у кримінальному провадженні передати на відповідальне збереження Рабчуку А.В. та ОСОБА_6 екскаватор марки АТLАS 1604, реєстраційний № НОМЕР_2 та автомобіль «Sсаnіа», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 (а.с.85-86).

З матеріалів справи слідує, що на вказану ухвалу слідчого судді прокурором у кримінальному провадженні 23.02.2018 подано апеляційну скаргу в порядку ст. 393 КПК України; ухвалою апеляційного суду Волинської області від 02.03.2018 відмовлено у відкритті провадження за вищевказаною апеляційною скаргою (а.с.116-117).

07.03.2018 начальником Рожищенського відділу Маневицької місцевої прокуратури Стасюком А.П. до слідчого судді Рожищенського районного суду подано заяву про роз`яснення судового рішення; ухвалою слідчого судді Рожищенського районного суду від 21.03.2018 в задоволенні вказаної заяви, відмовлено.

На зазначену ухвалу 27.03.2018 прокурором у кримінальному провадженні подано апеляційну скаргу в порядку ст. 380 КПК України, в задоволенні якої 02.04.2018 апеляційним судом Волинської області відмовлено.

Ухвалою слідчого судді Рожищенського районного суду від 21.03.2018 задоволено скаргу адвоката та визнано незаконною бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні № 0000052 від 06.02.2018 щодо виконання рішення суду від 22.02.2018, зобов`язано начальника Рожищенського відділу Маневицької місцевої прокуратури Стасюка А.П. припинити незаконно утримувати у Рожищенському ВП ГУНП в області екскаватор марки АТLАS 1604, реєстраційний № НОМЕР_2 та автомобіль «Sсаnіа», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 (а.с.16-18).

Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу та розписки, по акту приймання-передачі автомобіль «Sсаnіа», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , 04.04.2018 передано на відповідальне зберігання Рабчуку А.В. (а.с.28-33).

17.10.2018 прийнято рішення про закриття кримінального провадження по окремому епізоду, а саме в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239-1 КК України у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України), з якою Рожищенський відділ Маневицької місцевої прокуратури погодився (а.с.35-37).

За результатами досудового розслідування старшим слідчим СВ Рожищенського відділення ГУНП у Волинській області Тарасюк В.М. 26.06.2019 винесено постанову про закриття кримінального провадження в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України), з якою Рожищенський відділ Маневицької місцевої прокуратури погодився (а.с.38-41).

Предметом спору по даній справі є стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України 738250,00 грн, з яких 200000,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 200000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 218250,00 грн на відшкодування майнової шкоди у вигляді завданих збитків внаслідок поломок та деформації транспортного засобу, 120000,00 грн на відшкодування упущеної вимоги внаслідок безпідставного та незаконного утримання транспортного засобу; вимогу про стягнення суми шкоди не конкретизовано щодо кожного з відповідачів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті: така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173,1174 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

За частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі частиною першою статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Дані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, республіки Крим або орган місцевого самоврядування.

З огляду на положення статей 22, 1166 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів-складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги щодо відшкодування матеріальних збитків позивач вказує, що у зв`язку із неналежним зберіганням арештованого автомобіля Рожищенським відділом поліції та бездіяльністю процесуального керівника у кримінальному провадженні у нього виникли зобов`язання по оплаті 218250,00 грн виконавцю ремонтних робіт автомобіля, а саме: заміна ресор задніх (2500,00 грн), заміна ресор передніх (5000,00 грн), ремонт рами (20000,00 грн), заміна шин (10800,00 грн), заміна гальмівного крану гальмівної системи (4500,00 грн), заміна водяної помпи (1350,00 грн), реставрація кузова (37000,00 грн), зварювальні роботи (25000,00 грн), заміна електропроводки (24000,00 грн), демонтаж монтаж пневмопроводки (32000,00 грн), ремонт балки (40000,00 грн), ремонт водяної помпи (9500,00 грн), ремонт енергоакумулятора (6600,00 грн).

Однак додані до позовної заяви матеріали не містять будь-яких доказів того, що перебування автомобіля на майданчику тимчасового тримання призвело до необхідності виконання вище перелічених відновлювальних робіт по ремонту автомобіля та перебуває у причинно- наслідковому зв`язку з діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Так, з матеріалів кримінального провадження № 000052 вбачається, що на підставі дозволу виконувача обов`язків начальника ТСЦ 0741 № 606 від 22.06.2017, Рабчуком А.В. переобладнанно автомобіль марки "Scаnіа" R144L460, номер кузова НОМЕР_6 , об`єм двигуна 14200, рік випуску 1999, колір білий на автомобіль Scania 124С, 420, номер кузова НОМЕР_4 , рік випуску 2000.

Відповідно до митної декларації UА807190/2017/302643 від 11.04.2017, в Україну з Латвії ввезено раму металеву без двигуна, без кузова, без системи відпрацьованих газів, без осей, без коліс, без інших навісних елементів, для вантажного автомобіля марки Зсапіа ідентифікаційний номер рами НОМЕР_4 , бувша у використанні, має пошкодження. Календарний рік виготовлення 2000.

В цій же декларації вказано наступні пошкодження зазначеної рами: пошкодження лонжеронів у вигляді вм`ятин та порушення геометричних розмірів по довжині та у вертикальній площі, а також сколів та зчосів лако фарбового покриття. Корпус рами має корозійні пошкодження по усій поверхні. Лонжерони рами деформовані, мають тріщини, які доходять до середини профілю посилені сварочними накладками, мають відсутність фрагментів (відсутні частини прокольних лонжеронів лівого та правого а також поперечні балки).

Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження № 3354 від 11.04.2017, проведеного судовим експертом Харківського НДІСЕ, рама вантажного автомобіля Scania, ідентифікаційний номер рами НОМЕР_4 , містить пошкодження, внаслідок яких відновити її у відповідності з нормативними документами неможливо, а тому її вартість визначається вартістю металолому (відповідні докази, наявні в матеріалах кримінального провадження додаються до матеріалів справи).

Тобто, слідує висновок, що пошкодження виявлені під час приймання автомобіля Scania, ідентифікаційний номер рами НОМЕР_4 , з майданчика тимчасового тримання Рожищенського ВП ГУНП в області були наявними ще до моменту його вилучення 06.02.2018 та зберігання на штраф майданчику; тому вимога про відшкодування за рахунок Державного бюджету коштів на ремонт автомобіля у зв`язку із накладенням на нього арешту судом, який передбачає заборону відчуження, розпорядження та користування автомобілем «Scania», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , є лише проявом здійснити ремонт вищезазначеного автомобіля за державні кошти.

Також з позовної заяви не вбачається чим позивач обґрунтовує та якими неправомірними діями органів досудового розслідування та прокуратури спричинені збитки на суму 200 000,00 грн, дана сума вказана лише у прохальній частині позовної заяви.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 200000,00 грн.

У відповідності до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За правилами частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної(немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягала ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Однак до позовної заяви позивач не долучив доказів, які б свідчили про зміст заподіяної йому моральної шкоди, характер, обсяг і тривалість душевних страждань, наявність та істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, про причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та заподіяною йому моральною шкодою.

В позовній заяві також не зазначено будь-яких даних та не подано доказів, про те, чи звертався позивач до спеціалістів за допомогою з приводу душевних страждань.

Неподача належних та допустимих доказів, які підтверджують спричинення моральної шкоди, внаслідок протиправних дій працівників правоохоронних органів, а також настання шкоди через неправомірні дії працівників (причинно-наслідковий зв`язок), що свідчить про відсутність підстав відшкодування матеріальної шкоди.

Щодо вимоги про стягнення упущеної вигоди, яка оцінена позивачем в розмірі 120000,00 грн.

При зверненні з вимогою про відшкодування упущеної вигоди позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби придбана ним земельна ділянка була вільною.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. При визначенні упущеної вигоди (неодержаних доходів) враховуються вжиті позивачем заходи для їх одержання. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей. Нічим не підтверджені розрахунки позивача про можливі доходи до уваги братися не повинні.

Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди ґрунтуються на розрахунках можливого прибутку у разі використання вилученого органом досудового розслідування, в рамках кримінального провадження, вантажного автомобіля, є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені належними доказами, які б свідчили про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач.

Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які кредитор поніс би, якби не відбулося порушення права. Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється кредитором. Така вимога обґрунтована основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідальності саме на відшкодування збитків.

Нездатність позивача обґрунтувати вимоги про відшкодування упущеної вигоди може бути для суду підставою для відмови в задоволенні таких вимог. Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані, дана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6- 237цс16.

Оскільки позивачем на надано належних та допустимих доказів реальної можливості отримання доходів, а тому позовна вимога в частині стягнення упущеної вигоди в розмірі 120000,00 грн задоволенню не підлягає.

Суд звертає увагу на те, що позов є безпідставним виходячи також з того, що стягнення шкоди заявлено до трьох відповідачів у справі, без конкретизації суми щодо кожного з відповідачів, вважає, що Державна казначейська служба України не може бути відповідачем по відшкодуванню шкоди, оскільки не приймала участі у проведені слідчих дій по кримінальному провадженні, внаслідок яких за твердженням позивача спричинено шкоду.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Суд вважає, що позивачем згідно поданих доказів не доведено факту завдання матеріальної та моральної шкоди на заявлену в позові суму, яка заперечується відповідачами, а тому підстави для її стягнення відсутні.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 86, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

09.04.2021.

Суддя С. В. Костюк