РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2021Справа № 910/21433/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Переробник" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кудляка Є.В.

до Акціонерного товариства "Альфа-Банк"

про визнання недійсними договорів

В межах справи № 910/21433/16

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Метенергомаш"

до Приватного акціонерного товариства "Переробник" (ідентифікаційний код 30847189)

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін:

Від позивача Кудляк Є.В. - ліквідатор, Король В.В. - представник

Від відповідача Тавлуй О.М. - представник

Від АТ КБ «Приватбанк» Мироненко В.В. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/21433/16 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Метенергомаш" про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Переробник" на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду м. Києва від 31.07.2017.

До Господарського суду м. Києва звернулось Приватного акціонерного товариства "Переробник" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кудляка Є.В. до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання недійсними Іпотечного договору № 085/15/12-055 з майновим поручителем та Договору застави майна № 085/15/12-059 укладених 24.10.2012 між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" та Приватним акціонерним товариством "Переробник".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.11.2019 прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Переробник" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кудляка Є.В. до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання недійсними договорів до розгляду в межах справи № 910/21433/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Переробник" та призначено підготовче засідання на 04.12.2019.

04.12.2019 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про заміну відповідача правонаступником.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.12.2019 задоволено клопотання позивача про заміну відповідача правонаступником та відкладено розгляд справи на 13.01.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.01.2020 розгляд справи відкладено на 29.01.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено позов Приватного акціонерного товариства "Переробник" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кудляка Є.В. до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання недійсними договорів в межах справи № 910/21433/16 до судового розгляду по суті на 16.03.2020.

16.03.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про повернення до розгляду справи № 910/21433/16 у підготовчому провадженні та проводження підготовчого засідання.

Судове засідання 16.03.2020 не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Чеберяка П.П. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.06.2020 розгляд справи призначено на 01.07.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.07.2020 задоволено клопотання позивача про повернення до розгляду справи № 910/21433/16 у підготовчому провадженні та проводження підготовчого засідання призначено на 29.07.2020.

29.07.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

29.07.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло пояснення відповідача на позовну заяву про визнання недійсним іпотечного договору № 085/15/12-055 від 21.10.2012 та договору застави майна № 085/15/12-059 від 24.10.2012.

29.07.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява позивача про заміну підстав позову.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.07.2020 відкладено розгляд справи на 16.09.2020.

11.08.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла відповідь відповідача на заяву про заміну підстав позову.

14.09.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

16.09.2020 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 розгляд справи призначено на 04.11.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.09.2020 розгляд справи призначено на 04.11.2020.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено заяву Приватного акціонерного товариства "Переробник" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кудляка Є.В. до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання недійсними договорів в межах справи № 910/21433/16 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Переробник" до судового розгляду по суті на 25.11.2020.

У судовому засіданні 25.11.2020 було оголошено перерву до 20.01.2021.

25.11.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про застосування строків позовної давності.

18.01.2021 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про відкладення розгляду справи.

19.01.2021 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.01.2021 задоволено клопотання позивача та відкладено розгляд справи на 24.02.2021.

У судовому засіданні 24.02.2021 оголошено перерву до 15.03.2021.

У судовому засіданні 15.03.2021 представник позивача надав пояснення по суті поданої заяви та підтримав її в повному обсязі.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк", відповідач), як Кредитором та 9 (дев`ятьма) Позичальниками: СТОВ «Гончарово» (); ТОВ «Відродження» (); ТОВ «СП «Скорпіон» (); ТОВ «Унірем-Агро Плюс» (); ТОВ «Агрофірма «Весна» (); ТОВ «Дніпроагростандарт» (), правонаступником якого є ТОВ «СГП» «ЧУМАКИ» (); ТОВ «Підприємство українського агропромислового холдингу №2» (); СТОВ «Південне» (); ТОВ «Торговий дім українського агропромислового холдингу» () було укладено Генеральний договір № 085/12/12-007, відповідно до п. 1 якого, Кредитор зобов`язується надавати всім Позичальникам грошові кошти в гривнях, Позичальнику-9 також в доларах США, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання, визначених цим Договором та Додатковими угодами до нього, в межах загального ліміту в сумі 80 000 000, 00 гривень, а Позичальники зобов`язуються повертати Кредит у строки / терміни та в порядку визначених цим Договором та Додатковими договорами до нього, сплачувати проценти у розмірі що визначатиметься у Додаткових угодах, а також сплачувати комісії у розмірі та у порядку визначених Тарифами на послуги по наданню кредитів, що містяться у Додатку №1 до цього Договору.

Відповідно до п. 3, 4 Генерального договору № 085/12/12-007 від 09.08.2012, кредитування за цим Договором здійснюється протягом періоду з 09.08.2012 по 08.07.2015, на підставі укладених між сторонами Додаткових договорів. Конкретні умови кредитування, а саме: валюта (з переліку, зазначеного в п. 1 Основних положень цього Договору), сума, мета та строк кредиту (кінцевий термін погашення кредиту), розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту, форма та спосіб надання кредиту, визначаються додатковими договорами, що укладаються між Сторонами та є невід`ємною частиною цього Договору, надалі за текстом «Додаткові договори».

Згідно з п. 11 Генерального договору № 085/12/12-007 від 09.08.2012, Позичальниками за цим Договором є солідарними боржниками. Кожне із зобов`язань, визначених цим Договором як зобов`язання Позичальника, є обов`язком всіх та кожного з Позичальників. Кредитор має право вимагати виконання зобов`язань Позичальників за цим Договором частково або у повному обсязі, як від всіх Позичальників разом, так і від кожного з них окремо. Жоден із Позичальників не буде звільнений від своїх зобов`язань за цим Договором до того, як всі зобов`язання Позичальників за цим Договором не будуть виконані Позичальниками цілком.

Пунктом 7 Генерального договору № 085/12/12-007 від 09.08.2012 Сторони визначили, що в якості забезпечення виконання зобов`язань Позичальників щодо повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги за цим Договором Кредитор укладає:

- з майновим поручителем ТОВ «Бізнес Менеджмент Груп» (ідентифікаційний код 32007672) іпотечний договір;

- з Позичальником ТОВ «Дніпроагростандарт» (ідентифікаційний код 6208998) іпотечний договір, предметом якого є нежитлова будівля;

- з майновим поручителем «Дніпроагропрогрес» (ідентифікаційний код 36892792) іпотечний договір, предметом якого є нежитлові будівлі;

- з Позичальником ТОВ «Відродження» (ідентифікаційний код 30699186) іпотечний договір, предметом якого є цілісний майновий комплекс;

- з фінансовим поручителем KSGAgroS.A. (Luxemburg) договір поруки або гарантії;

- з Позичальником-9 Договір застави майнових прав вимоги оплати вартості товару (сільськогосподарських зернових та олійних культур) за реалізаційними контрактами на умовах відповідного Додаткового договору до цього Договору.

11.10.2012 між ПАТ «Укрсоцбанк» та Позичальниками було укладено Договір №1 про внесення змін до Генерального договору №085/12/12-007 про здійснення кредитування від 09.08.2012 р., відповідно до якого сторони погодили п. 7 Основних положень цього Договору доповнити п.п. 7.12, та 7.13 наступного змісту:

« 7.12. з майновим поручителем ПрАТ «Переробник» (ідентифікаційний код 30847189) іпотечний договір, предметом якого є Комплекс, що знаходиться за адресою: 53003, Україна, Дніпропетровська обл., Криворізький район, с. Коломійцеве, вул. Цюрупи, 5.

7.13 з майновим поручителем ПрАТ «Переробник» (ідентифікаційний код 30847189) договір застави майна, предметом якого є обладнання та устаткування за адресою: 53003, Україна, Дніпропетровська обл., Криворізький район, с. Коломійцеве, вул. Цюрупи, 5».

24.10.2012 між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Приватним акціонерним товариством "Переробник", в якості забезпечення кредитних зобов`язань Позичальників було укладено:

1) Іпотечний договір № 085/15/12-055, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Тищенко О. І. за реєстровим № 5152.

2) Договір застави № 085/15/12-59, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Тищенко О. І. за реєстровим №6574.

Відповідно до п. 1.2., 1.3. Іпотечного договору №085/15/12-055 від 24.10.2012, заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 46 374 366, 89 грн. Ринкова вартість предмету іпотеки, відповідно до звіту незалежного суб`єкт оціночної діяльності - ТОВ «Консалтингова компанія «Увекон» від 31.08.2012 становить 63 323 600, 00 грн.

Згідно п. 1.1., 1.4 Договору застави № 085/15/12-59, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Тищенко О.І. за реєстровим № 6574, за цим Договором Заставодавець передає в заставу Заставодержателю у якості забезпечення виконання Заставодецем зобов`язань за Генеральним договором про здійснення кредитування № 085/12/12-007 від 09.08.2012, укладеного між Заставодержателем та Позичальниками майно зазначене в Додатку до цього Договору. Заставна вартість предмету застави за погодженням Сторін становить 23 409 885, 55 грн.

Пунктами 4.1., 4.2. Договору застави №085/15/12-59 від 24.10.2012 сторони погодили, що право звернення стягнення на предмет застави для задоволення своїх вимог, відповідно до основного зобов`язання, виникає у Заставодержателя у випадках, обумовлених положеннями Основного зобов`язання, цього Договору та приписів чинного законодавства України. Звернення стягнення на предмет застави чи відповідну його частину здійснюється відповідно до приписів чинного законодавства та умов цього Договору (у тому числі рішення суду або вчиненого нотаріусом виконавчого напису).

В подальшому, в рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ «Унірем- Агро Плюс» й ТОВ «Торговий дім Українського агропромислового холдингу» (в загальному розмірі 84 000 000,00 грн.) перед ПАТ «Укрсоцбанк» за Генеральним договором №085/12/12-007 про здійснення кредитування від 09.08.2012 р., - із Приватного акціонерного товариства "Переробник", як з майнового поручителя на користь ПАТ «Укрсоцбанк», як Кредитора / Заставодержателя / Іпотекодержателя було звернуто стягнення на належне Приватному акціонерному товариству "Переробник" на праві приватної власності майно, а саме:

- на нерухоме майно (комплекс, що знаходиться за адресою: 53003, Україна, Дніпропетровська обл., Криворізький район, с. Коломійцеве, вул. Цюрупи, 5, загальною площею 24 513,7 кв.м.), ринкова вартість якого станом на 24.10.2012 р. складала 63 323 600, 00 грн., станом на 25.05.2015 р. - 56 000 000, 00 грн.;

- на рухоме майно (виробниче обладнання, інвентар, інструменти та прилади, що знаходиться за адресою: 53003, Дніпропетровська обл., Криворізький р-н, с. Коломійцеве, вул. Цюрупи, 5), вартість якого станом на 24.10.2012 р. складала 23 409 885, 55 грн., станом на 25.05.2015 - 28 000 000, 00 грн., - шляхом визнання права власності на нього за ПАТ«Укрсоцбанк».

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує, що Іпотечний договір № 085/15/12-055 та Договір застави майна № 085/15/12- 059 від 24.10.2012 суперечать меті діяльності товариства визначеній ч. 1 ст. 84 ЦК України, ч. 1 ст. 79 ГК України, ч. 2, 3 ст. 1 Закону України «Про господарські товариства», а саме отримання прибутку, був збитковою для Приватного акціонерного товариства "Переробник" операцією, позбавленою для останнього будь-якого економічного сенсу й підприємницької доцільності, оскільки така операція не була направлена на отримання прибутку чи сприяла збереженню собівартості належного йому майна, а фактично призвело до відмови товариством від належного йому майна.

В подальшому, позивач звернувся до суду з заявою про зміну підстав позову в якій позивачем було доповнено підстави позову наступними обставинами.

Зокрема, за переконанням позивача, умови оскаржуваних договорів суперечили меті діяльності товариства, визначеній п. 2.1., 2.2. Статуту Приватного акціонерного товариства "Переробник", затвердженого рішенням Загальних зборів №3 від 14.09.2012.

Так, відповідно до п. 2.1. Статуту, Товариство здійснює свою діяльність з метою організації і здійснення систематичної підприємницької діяльності для одержання прибутку, отримання економічного зиску акціонерами, задоволення потреб населення в його послугах (роботах, товарах); реалізації на основі отриманого доходу інтересів Товариства, а також економічних та соціальних інтересів трудового колективу.

Згідно з п. 2.2. Статуту, метою діяльності товариства є отримання прибутку.

Пунктом 4.1. Статуту визначено, що статутний капітал Товариства становить 22 305 953, 00 грн.

Таким чином, укладення позивачем договорів щодо передання в заставу Банку належного Товариству нерухомого та рухомого майна (загальною заставною вартістю 69 784 252, 44 грн., загальною ринковою вартістю 86 733 485, 55 грн.), в рахунок забезпечення виконання кредитних зобов`язань 9 юридичних осіб-позичальників за Генеральним договором про здійснення кредитування № 085/12/12-007 від 09.08.2012, за умови, що: позивач не є позичальником за Генеральним договором № 085/12/12-007 від 09.08.2012; вартість наданого позивачем в забезпечення АТ «Укрсоцбанк» майна, майже в 4 рази перевищувала розмір статутного капіталу Приватного акціонерного товариства "Переробник"; ризик порушення позичальниками кредитного зобов`язання був високий, зважаючи на кількість Позичальників та розмір кредиту; позивач не отримував від позичальників та/або інших фізичних/юридичних осіб - грошових коштів/будь-якого іншого майна, в розмірі достатньому, щоб перевищити можливий ризик втрати Товариством наданого ПАТ «Укрсоцбанк» в забезпечення майна, й отримати дохід, за переконання позивача, об`єктивно не можна вважати такими, що спрямовані на отримання прибутку.

Крім цього, позивач вказує, що згідно зі Звітом про фінансові результати за 2012 рік, Приватне акціонерне товариство "Переробник" не отримало прибутків ні у звітному 2012 році ні за попередній звітний період - 2011 рік.

Також, як на підставу позову, позивач посилається на те, що оспорювані договори, укладені від імені Товариства особою, без необхідного обсягу цивільної дієздатності та за відсутності волевиявлення Товариства на таке укладення.

Так, від імені позивача оспорювані договори уклав заступник Голови правління Приватного акціонерного товариства "Переробник" - ОСОБА_1 , який діяв на підставі Статуту, затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів ЗАТ «Переробник» № 3 від 14.09.2012.

Проте, ОСОБА_1 не мав прав укладати з ПАТ «Укрсоцбанк» оспорювані правочини, за відсутності рішення Загальних зборів Приватного акціонерного товариства "Переробник", як єдиного органу управління Товариства, до виключної компетенції якого належить прийняття рішень з цього питання, а Статут, на підставі якого діяв ОСОБА_1 - не надав останньому права діяти від імені Товариства та не уповноважував його представляти інтереси Товариства у взаємовідносинах з фізичними, юридичними особами, усіх форм власності та підпорядкування без довіреності.

Зважаючи на викладені обставини в сукупності, позивач звернувся до суду з позовом в якому просив суд визнати недійсними іпотечний договір № 085/15/12-055 від 24.12.2010 та договір застави № 085/15/12-59 від 24.10.2012, а також застосувати наслідки недійсності правочинів.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Згідно із частинами першою та другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою та необхідною умовою для звернення особи до суду із відповідним позовом є наявність порушеного права та охоронюваного законом інтересу особи - позивача у справі і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

При цьому звертаючись до господарського суду, позивач повинен визначити, яке його право, на його думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права. У свою чергу судам належить з`ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначеною нормою передбачено можливість оскарження правочину як стороною договору, так і зацікавленою особою, яка не є стороною правочину.

Чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов`язаних з визнанням правочинів недійсними, а тому, виходячи з вимог статті 16 Цивільного кодексу України, статті 4 Господарського процесуального кодексу України крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Тобто у разі, якщо договір оскаржує особа, яка не є стороною цього договору, така особа, звертаючись з відповідним позовом до суду, має навести обґрунтування, в чому полягає порушення її прав та охоронюваних законом інтересів цим правочином.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 21.09.2016 у справі № 902/841/15).

Статтею 572 Цивільного кодексу України унормовано, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Суд зазначає, що особливості окремих видів застав, в тому числі іпотеки, можуть визначатися іншими законами, а саме Законом України "Про іпотеку".

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (абзац 3); іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель (абзац 7); майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника за основним зобов`язанням на підставі договору, закону або рішення суду (абзац 8); боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання (абзац 10).

Таким чином іпотека є самостійним видом забезпечення виконання зобов`язання. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника. На відносини майнової поруки норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки не поширюються, оскільки іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572-593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом. Статтями 17, 18, 19 Закону України "Про іпотеку" встановлено підстави припинення іпотеки, істотні умови договору іпотеки і внесення змін і доповнень до іпотечного договору.

Укладаючи іпотечний договір № 085/15/12-055 від 24.10.2012 та договір застави майна № 085/15/12-059 від 24.10.2012 позивач, як іпотекодавець, прийняв на себе всі ризики, пов`язані з невиконанням зобов`язання боржником у межах вартості предмета іпотеки.

Щодо доводів позивача про відсутність згоди Загальних зборів акціонерів на укладення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25% вартості активів за даними останньої річної звітності, суд зазначає наступне.

Частинами 2-3 ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, що діяла станом на дату прийняття рішення про укладення договорів забезпечення) встановлено, що якщо ринкова вартість майна або послуг, що є предметом значного правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, рішення про вчинення такого правочину приймається загальними зборами за поданням наглядової ради.

Рішення про вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, становить 50 і більше відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається більш як 50 відсотками голосів акціонерів від їх загальної кількості.

Якщо на дату проведення загальних зборів неможливо визначити, які значні правочини вчинятимуться акціонерним товариством у ході поточної господарської діяльності, загальні збори можуть прийняти рішення про попереднє схвалення значних правочинів, які можуть вчинятися товариством протягом не більш як одного року з дати прийняття такого рішення, із зазначенням характеру правочинів та їх граничної сукупної вартості. При цьому залежно від граничної сукупної вартості таких правочинів повинні застосовуватися відповідні положення частини другої цієї статті.

Як вбачається з Протоколу № 11 засідання Наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Переробник" від 22.10.2012 та додатків до нього, Наглядова рада при винесенні питання надання дозволу на укладення Приватним акціонерним товариством "Переробник" із Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» договорів застави належного Товариству майна діяла керуючись протоколом Загальних зборів акціонерів Закритого акціонерного товариства "Переробник" № 3 від 14.09.2012.

Протокол наглядової ради № 3 від 14.09.2012 містив ряд питань які підлягали винесенню на розгляд Загальних зборів акціонерів, серед яких, питання № 3, а саме: затвердження нової редакції статуту.

Так, згідно вказаного протоколу, затверджено нову редакцію Статуту в запропонованій загальним зборам редакції; надано право підпису нової редакції статуту голові загальних зборів та доручено голові правління товариства організувати здійснення необхідних дій по проведенню державної реєстрації статуту; попередньо схвалено значні правочини, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить більше ніж 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності, які можуть вчинятися Товариством протягом не більше як одного року. Повноваження щодо прийняття рішення про укладення значних угод покладено на правління товариства, а також надано голові правління товариства (члену правління, за рішенням Наглядової ради) повноваження на підписання угод що є значними правочинами, у випадку прийняття правлінням рішення про укладання таких угод.

Таким чином, твердження позивача про вчинення правочину за відсутності волевиявлення Товариства, спростовується Протоколом позачергових загальних зборів акціонерів № 3 від 14.09.2012, що містить рішення про попереднє схвалення значних правочинів, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить більше ніж 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності, які можуть вчинятися Товариством до 14.09.2013.

Також суд вважає безпідставними твердження позивача щодо відсутності цивільної дієздатності у діях Заступника голови правління Приватного акціонерного товариства "Переробник" ОСОБА_1 на укладення Іпотечного договору №085/15/12-005 від 24.10.2012 та Договору застави № 085/15/12-059 від 24.10.2012 зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно протоколу № 9 від 03.10.2012 Наглядовою радою Приватного акціонерного товариства "Переробник" прийнято рішення яким звільнено з 03.10.2012 Члена правління ОСОБА_2 та обрано Членом правління ОСОБА_1

Як вже зазначалося вище, протоколом Загальних зборів акціонерів Закритого акціонерного товариства "Переробник" № 3 від 14.09.2012 визначено, що Загальні збори акціонерів уповноважили на підписання угод, що є значними правочинами, у випадку прийняття правлінням рішення про укладання таких угод - Голову правління або іншого члена правління, за рішенням Наглядової ради, в свою чергу Наглядова рада прийняла рішення, відповідно Протоколу № 11 засідання Наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Переробник" від 22.10.2012, яким скористалася своїм правом та призначила члена правління - Заступника голови правління Приватного акціонерного товариства "Переробник" - ОСОБА_1 на укладення Іпотечного договору № 085/15/12-005 від 24.10.2012 та Договору застави № 085/15/12-059 від 24.10.2012.

Таким чином, ОСОБА_1 при укладенні оспорюваних договорів був уповноважений на укладення таких договорів Наглядовою радою у відповідності до рішення Загальних зборів акціонерів викладеного в протоколі № 3 від 14.09.2012.

Крім того, відповідачем у відзиві на позовну заяву, а також у судовому засіданні 25.11.2020, подано заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 Цивільного кодексу України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 92 Цивільного кодексу України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Відтак, для юридичної особи як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Частиною сьомою статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що винятки з правила частини першої цієї статті можуть бути встановлені законом.

Кодексом України з процедур банкрутства спеціальних норм про позовну давність (у тому числі для звернення до суду із заявою арбітражним керуючим) не встановлено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статей 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) зазначено, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, враховуючи, що ліквідатор Приватного акціонерного товариства "Переробник" арбітражний керуючий Кудляк Є.В. лише у 2019 році звернувся до суду із позовом про визнання недійсними оскаржуваних договорів, які укладені у 2012 році, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача стосовно спливу встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України трирічного строку позовної давності.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 06.10.2020 у справі № 924/1275/19 зазначив, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, позовна давність до спірних правовідносин не може бути застосована.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Копію рішення направити сторонам та кредиторам боржника.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25.03.2021.

Суддя П.П. Чеберяк