ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

13 квітня 2021 року м.Харків Справа № 913/266/20(910/14240/16)

Господарський суд Луганської області у складі судді Масловського С.В., розглянувши заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №б/н від 12.04.2021 про відвід судді у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404)

до відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, буд. 17, м. Київ, 04053)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соколов Олександр Євгенович (місцезнаходження: пр-т. Героїв Сталінграду, буд. 6-Б, корпус 2, офіс 3, м. Київ, 04210)

про визнання договору недійсним

в межах справи №913/266/20 за заявою кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮС-Металл" (місцезнаходження: вул. Чавдар Єлизавети, буд. 13, кв. 37, м. Київ, 02140)

до боржника -Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404)

про банкрутство.

В С Т А Н О В И В:

03.08.2016 Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якій просить:

- визнати недійсним договір іпотеки зареєстрований за №112 від 08.02.2016 приватним нотаріусом Соколовим О.Є. щодо нерухомого майна (нежилий будинок, загальною площею 4377,40 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смирнова - Ласточкіна, буд. 10-А), який укладено між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої І.В.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.08.2016 порушено провадження у справі №910/14240/16 та прийнято позовну заяву до розгляду.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.09.2016 у справі №910/14240/16 позов задоволено повністю та визнано недійсним іпотечний договір від 08.02.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. та зареєстрований в реєстрі №112, щодо нерухомого майна (нежилий будинок, загальною площею 4377,40 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смирнова - Ласточкіна, буд. 10-А), який укладено між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої І.В.

Постановою Київського апеляційного господарського суду у справі №910/14240/16 від 24.11.2016 рішення Господарського суду м. Києва від 26.09.2016 залишено без змін, апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без задоволення.

Постановою Вищого Господарського Суду України від 28.02.2017 касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково; рішення Господарського суду м. Києва від 26.09.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2016 у справі №910/14240/16 скасовано та справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 10.04.2017 з метою забезпечення позову, до вирішення спору по суті накладено арешт на майно, нежилий будинок, загальною площею 4377,40 кв.м, що знаходиться за адресою: 04053, м. Київ, вул. Смирнова - Ласточкіна, буд.10-А, що є предметом договору іпотеки №112 від 02.08.2016 зареєстрованим приватним нотаріусом Соколовим О.Є, укладеним між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої І.В.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.04.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова Олександра Євгеновича.

16.12.2020 на адресу Господарського суду м. Києва від Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" надійшла заява про зміну предмету позову від 15.12.2020, в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним договір іпотеки від 08.02.2016 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. та зареєстрованим в реєстрі за №112 щодо нерухомого майна (нежилий будинок, загальною площею 4377,40 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смирнова - Ласточкіна, буд. 10-А), який укладено між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої І.В.;

- визнати недійсним договір цільової позики №42 від 01.02.2016, укладений між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.12.2020 у справі №910/14240/16 прийнято заяву Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" про зміну предмету позову.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.01.2021 матеріали справи №910/14240/16 передано за підсудністю до Господарського суду Луганської області для розгляду в межах справи № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія".

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.02.2021 матеріали справи №913/266/20(910/14240/16) передано на розгляд судді Масловському С.В.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 15.05.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ); введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 170 календарних днів до 01.11.2020; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Дашко Ігоря Валерійовича.

15.05.2020 оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про відкриття провадження у справі № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (місцезнаходження: вул. Сметаніна, буд. 3-А, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404).

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 15.02.2021 справу №913/266/20(910/14240/16) прийнято до провадження; вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; вирішено повторно провести підготовче провадження; підготовче засідання призначено на 09.03.2021 об 11 год. 30 хв.

У судовому засіданні 09.03.2021 постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання в межах строку підготовчого провадження на 24.03.2021 об 11 год. 00 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 24.03.2021 постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання в межах строку підготовчого провадження на 14.04.2021 об 11 год. 00 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 12.04.2021 у задоволенні клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №б/н від 07.04.2021 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відмовлено.

13.04.2021 на електронну адресу Господарського суду Луганської області від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшла заява №б/н від 12.04.2021 про відвід судді Масловського С.В. від розгляду справи №913/266/20(910/14240/16).

В обґрунтування поданої заяви відповідачем зазначено, що відмовляючи у задоволенні клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, суд надає переваги позивачу щодо прийняття участі у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та обмежує таке право відповідача, що в свою чергу викликає об`єктивні та обґрунтовані сумніви в упередженості судді, а також викликає впевненість у контрольованості процедури банкрутства однією із сторін.

Також, відповідачем зазначено, що відповідно до ст. 1, ст. 3 Кодексу суддівської етики суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду; суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.

У висновку №1(2001) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів зазначено, що незалежність судів є прерогативою (привілеєм), що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя.

У підпункті іі) пункту 50 Висновку №3(2002) КРЄС від 19.11.2002 з приводу правил поведінки кожного судді зазначено, що судді повинні поводитися гідно при виконанні посадових обов`язків та в особистому житті.

Головну роль у здійсненні функцій правосуддя відіграє особистість судді, його професійна майстерність, моральні якості; як організатор судового процесу суддя повинен володіти організаторськими здібностями, цілеспрямованістю, наполегливістю, високим рівнем самоорганізованності, умінням управляти своєю і чужою емоційною сферою; досвідченому судді притаманна висока відповідальність за свою діяльність, за прийняті рішення.

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб зазначено, що оскільки практично неможливо перелічити всі форми порушень норм етики, це положення не може бути сформульовано інакше, ніж у загальних термінах, які вказують на некоректну поведінку судді, не конкретизуючи її; тому до числа фактичних порушень даної норми, належать порушення закону або етичних стандартів, яких мають дотримуватись судді.

Враховуючи вищевикладені обставини, у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виникли сумніви в неупередженості судді при розгляді даної справи, у зв`язку з чим просить задовольнити заяву про відвід судді Масловського С.В. від розгляду справи №913/266/20(910/14240/16).

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР), закріплені основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" (Заява №7577/02) від 03.05.2007 суд нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

У рішенні у справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013 зазначено наступне. Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах "Фей проти Австрії", від 24.02.1993, Series A N 255, пп. 28 та 30, та "Веттштайн проти Швейцарії", заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру", заява №73797/01, п. 119, ECHR 2005-XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства", п. 32, Reports 1996-III). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення від 26.10.1984 у справі "Де Куббер проти Бельгії", Series A, №86). Насамкінець, концепції незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою та залежно від обставин можуть вимагати спільного розгляду (рішення у справі "Сасілор-Лормін проти Франції", заява №65411/01, п. 62, ECHR 2006-XIII).

Відповідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України також передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З аналізу вищезазначеної статті вбачається, що законом передбачено вичерпний перелік підстав для відводу судді.

Згідно з ч.3 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Частинами 7, 8 та 11 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України визначено, що питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. Суд вирішує питання про відвід без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Суддя відправляючи правосуддя, самостійно, на власний розсуд визначає, які саме процесуальні дії слід вчинити виходячи з конкретних обставин справи, ступеня підготовленості матеріалів самими сторонами, у тому числі, вирішує заявлені сторонами клопотання та заяви.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

Разом з тим, суд бере до уваги те, що відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Однією із засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (ст. 129 Конституції України).

Як зазначено Конституційним Судом України в рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001, судоустрій і судочинство визначаються винятково законом України. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідно процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення розгляду справи у першій інстанції та прийняття по них судових рішень, належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Зі змісту поданої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб заяви про відвід судді Масловського С.В вбачається, що вона мотивована виключно незгодою відповідача з процесуальним рішенням (ухвалою суду від 12.04.2021 про відмову у задоволенні клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду) та діями судді в межах справи №913/266/20(910/14240/16).

Господарський суд зазначає, що в розумінні ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України підставами для відводу судді не можуть бути посилання сторони на задоволення певних клопотань та заяв, а також процесуальна форма вчинення такого задоволення, оскільки зазначені доводи зводяться виключно до незгоди заявника з процесуальним рішенням судді. Згідно з положеннями Господарського процесуального кодексу України правомірність, повнота та об`єктивність прийнятого судового рішення, вірне застосування норм матеріального чи процесуального права, оцінювання доказів, є предметом дослідження у відповідному апеляційному господарському суді або касаційному господарському суді, та не є підставою для відводу судді.

Щодо доводів відповідача, щодо контрольованості процедури банкрутства однією із сторін суд зазначає, що відвід судді в цій частині ґрунтується на припущеннях відповідача та не підтверджено належним та допустимими доказами.

При цьому, заявником не надано доказів, які б підтверджували упередженість та необ`єктивність судді Масловського С.В., а також, безпосередньо та однозначно вказували на упереджене ставлення судді до учасників судового процесу.

Враховуючи вищевикладене, обставини, які б об`єктивно могли викликати сумнів у упередженості та необ`єктивності судді Масловського С.В. при розгляді цієї справи, відсутні, у зв`язку з чим, господарський суд дійшов до висновку про необґрунтованість заяви відповідача про відвід судді Господарського суду Луганської області Масловському С.В. від розгляду цієї справи.

Керуючись ст.ст. 35, 38, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

1. У задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №б/н від 12.04.2021 про відвід судді Масловського С.В. від розгляду справи №913/266/20(910/14240/16) - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня підписання 13.04.2021 та оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Масловський