ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2021 р. Справа №909/323/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Кравчук Н.М.

Мирутенка О.Л.

секретар судового засідання Матіїшин Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПриватБанк", б/н від 18.12.2020 (вх. №01-05/51/21 від 05.01.2021),

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.11.2020 ( повне рішення складено 23.11.2020)

у справі №909/323/20 ( суддя Шіляк М.А.)

за позовом: Акціонерного товариства Комерційного Банку "ПриватБанк"

до відповідача: Приватного підприємства "Гаразд"

до відповідача: ОСОБА_1

про солідарне стягнення заборгованості за відсотками в сумі 245 323,38 грн.

За участю представників від:

позивача: не з`явився;

відповідача-1: Дутка Р.В. - адвокат;

відповідача-2: Долинка О.А. адвокат;

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" ( далі - АТ КБ "ПриватБанк", Позивач) звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом про солідарне стягнення з Приватного підприємства "Гаразд" ( далі - ПП «Гаразд», Відповідач-1) та ОСОБА_1 ( далі - ОСОБА_1 , Відповідач-2) заборгованості за кредитним договором №LOS-КС-012 від 06.02.2007 в розмірі 245 323,38 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідачем-1 порушено зобов`язання за кредитним договором в частині повної та своєчасної сплати кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії, а Відповідач-2 за договором поруки взяв на себе зобов`язання відповідати перед Позивачем за своєчасне та повне виконання Відповідачем-1 кредитних зобов`язань. Оскільки зобов`язання за кредитним договором Відповідачем-1 в повному обсязі та своєчасно виконано не було ( станом на 03.12.2019 заборгованість Відповідача-1 за кредитним договором становить 858 501,49 грн., з яких: 245 323,38 грн. - заборгованість за відсотками; 50 694,22 грн. - заборгованість з комісії; 562 483,89 грн. - заборгованість з пені), тому стягненню підлягають суми заборгованості з Відповідачів в солідарному порядку. Разом з тим, Позивач просить стягнути з Відповідачів лише заборгованість по відсотках за період з 05.10.2011 по 03.12.2019 року в сумі 245 323,38 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 13.11.2020 у справі №909/323/20 в позові відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за умовами кредитного договору №LOS-КС-012 від 06.02.2007 в редакції додаткового договору №3 від 03.10.2011 кінцевий строк погашення кредиту 25.10.2016, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються, а права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, у Позивача відсутнє право стягувати заборгованість за відсотками після закінчення строку дії кредитного договору за період з 25.10.2016 по 03.12.2019, а вимог про застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України Позивач не заявляв. Разом з тим, суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Відповідачів заборгованості за відсотками за період з 05.10.2011 по 25.10.2016 у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.11.2020 у справі №909/323/20 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, Позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку про пропуск строку позовної давності, оскільки пунктом 5.7. кредитного договору №LOS-КС-012 від 06.02.2007 в редакції додаткового договору №3 від 03.10.2011 передбачено, що строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

18.02.2021 до суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких Відповідач-2 зазначає, зокрема, що враховуючи погоджений сторонами строк позовної давності ( 5 років) та зважаючи на те, що позовна заява у даній справі подана до суду першої інстанції 24.04.2020, за вимогами про стягнення сум коштів, нарахованих до 24.04.2015 строк позовної давності сплив, а з Відповідачів у межах строків позовної давності можуть бути стягнуті відсотки в сумі 5906, 20 грн.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №909/323/20 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів - Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ "ПриватБанк" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.11.2020 у справі №909/323/20, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 15.02.2021.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 розгляд апеляційної скарги відкладено на 01.03.2021 з підстав, викладених у вказаній ухвалі.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді - члена колегії Кравчук Н.М., з метою недопущення порушення процесуальних строків передбачених Господарським процесуальним кодексом України, 01.03.2021 згідно розпорядження №52 керівника апарату Західного апеляційного господарського суду щодо проведення автоматизованої зміни складу колегії суддів, здійснено автоматизовану зміну судді - члена колегії Кравчук Н.М.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2021 до складу колегії замість судді - члена колегії Кравчук Н.М. введено суддю Мирутенка О.Л.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 розгляд апеляційної скарги відкладено на 05.04.2021.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді - члена колегії Плотніцького Б.Д. 05.04.2021 згідно розпорядження №241 керівника апарату Західного апеляційного господарського суду щодо проведення автоматизованої зміни складу колегії суддів, здійснено автоматизовану зміну судді - члена колегії Плотніцького Б.Д.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2021 до складу колегії замість судді - члена колегії Плотніцького Б.Д. введено суддю Кравчук Н.М.

В судове засідання 05.04.2021 прибули представники відповідачів.

Позивач участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Аналогічне положення викладене і у ч.12 ст. 270 ГПК України.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007, та "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14.10.2003).

Колегія суддів зазначає, що позивачу відомо про розгляд даної справи судом апеляційної інстанції, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак він не забезпечив участі уповноваженого представника у жодному судовому засіданні.

З огляду на наведене, оскільки явка учасників справи у судове засідання судом не визнавалася обов`язковою, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Представники відповідачів в судовому засіданні надали свої пояснення по суті спору та вимог апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу задоволити частково та стягнути з Приватного підприємства "Гаразд" на користь позивача відсотки в сумі 5906, 20 грн.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників відповідачів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2007 між Позивачем ( далі - Банк) та Відповідачем-1 ( далі - Позичальник) укладено кредитний договір № LOS-КС-012, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 104 079,20 доларів США (далі - кредитний договір).

В подальшому між Позивачем та Відповідачем-1 укладено додаткові договори № 1 від 03.09.2009, № 2 та № 3 від 03.10.2011 до кредитного договору, якими кредитний договір був викладений у новій редакції (далі - додаткові договори № 1, № 2 та № 3 до кредитного договору).

За умовами кредитного договору в редакції додаткового договору №3:

- ліміт кредитного договору 236 871,79 грн. ( п. А.1);

- п. А.3. сторони обумовили графік погашення кредиту, в якому визначили суми та терміни погашення, кінцевим строком якого визначено 25.10.2016;

- згідно зі ст.ст. 212,651 ЦКУ у разі порушення Позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених цим договором, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого з зобов`язань, має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У разі непогашення заборгованості за цим договором у строк, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою ( п. А.3.1.);

- за користування кредитом Позичальник сплачує відсотки у розмірі 19% річних ( п. А.6);

- у разі порушення Позичальником будь-якого грошового зобов`язання Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 38% річних від суми залишку непогашеної заборгованості ( п.А.7);

- датою сплати відсотків є 25-е число кожного поточного місяця ( п.А.8);

- термін повернення кредиту зазначений у п. А.3 ( п.1.2.);

- Банк на свій розсуд, мас право змінити умови договору - зажадати від Позичальника дострокове повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України за зобов`язаннями, термін виконання яких не наступив, терміни вважаються такими, що наступили у зазначену дату. У цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний строк користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором ( п.п. П а) п. 2.3.2.);

- за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту Позичальник сплачує відсотки у розмірі, визначеному у п. А.6 ( п.4.1.);

- відповідно до ст. 212 ЦКУ у разі порушення Позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених п.п.1,2, 2.2.3, 2.2.16,2.2.17,2.3.2,2.4.1, Позичальник сплачує Банку відсотки у розмірі, визначеному у п.А.7 ( п.4.2.);

- сплата відсотків за користування кредитом, передбачених у п.п.4.1.,4.2., здійснюється у дату сплати відсотків. Дата сплати відсотків визначена у п.А.8 ( п.4.3.);

- розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється щодня з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати відсотків та/або за період, який починається з попередньої дати сплати відсотків по поточну дату сплати відсотків. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту на суму залишку заборгованості по кредиту ( п.4.10);

- нарахування відсотків і комісій здійснюється на дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів на рік. День повернення кредиту до часового інтервалу нарахування відсотків не включається( п.4.11.);

- строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років ( п.5.7.)

- договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання умов кредитного договору та всіх інших додаткових договорів до кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між Відповідачем-2 (далі - Поручитель) та Позивачем (далі - Кредитор) 06.02.2007 укладено договір поруки № LOS-КС-012 (далі - договір поруки), за умовами якого:

- Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язання за кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків ( п.2);

- Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений ( п.3);

- у випадку невиконання Боржником обов`язків за кредитним договором , Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники ( п.4);

- цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором( п.11);

- зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди ( п.13)

У зв`язку з укладенням між Позивачем та Відповідачем-1 додаткових договорів до кредитного договору між Позивачем та Відповідачем-2 укладено додаткові договори № 1 від 03.09.2009 та № 2 від 03.10.2011 до договору поруки, в яких зазначено, що Поручитель ознайомлений з умовами додаткових договорів до кредитного договору.

07.07.2015 Позивач направив Відповідачу -1 повідомлення вих. № 30.1.00/2-8L0 про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 324 691,07 грн. у тому числі: 17 000,00 грн. заборгованість за кредитом; 166 436,82 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 50 694,22 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 90 560,03 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Цим же повідомленням запропоновано не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення погасити прострочену заборгованість. У повідомленні також зазначено, що у разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк, на підставі ст. 1050 ЦК України, умов кредитного договору, кредитор вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

07.06.2016 Позивач направив Відповідачу-1 та Відповідачу-2 повідомлення вих. № 30.10.0/2-BA3IFLOS023LO про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 524 326,62 грн. у тому числі: 70 871,79 грн. заборгованість за кредитом; 184 868,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 50 694,22 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 217 892,44 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Цим же повідомленням запропоновано не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення погасити зазначену в повідомленні заборгованість. У повідомленні також зазначено, що у разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк, на підставі ст. 1050 ЦК України, умов кредитного договору та договору поруки, кредитор вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

Як зазначає Позивач, станом на 03.12.2019 заборгованість Відповідача-1 за кредитним договором становить 858 501,49 грн., з яких: 245 323,38 грн. - заборгованість за відсотками, 50 694,22 грн. - заборгованість з комісії та 562 483,89 грн. - заборгованість з пені.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідачів як солідарних боржників заборгованості по відсотках за період з 05.10.2011 по 03.12.2019 в сумі 245 323,38 грн.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статей 599, 629 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - стаття 610 ЦК України

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст.612 ЦК України).

Судом встановлено, що правовідносини між Позивачем та Відповідачем-1 виникли на підставі кредитного договору № LOS-КС-012 від 06.02.2007 (з врахуванням укладених в подальшому додаткових договорів).

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як зазначалось вище, предметом позову у даній справі є стягнення відсотків за користування кредитом, нарахованих за період з 05.10.2011 по 03.12.2019.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 навела висновок про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В зв`язку з чим, Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини 4 статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 наведено висновки про те, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що вона вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, за правомірне користування кредитними коштами (в межах строку дії кредитного договору) стягуються проценти на підставі частини 1 статті 1048 ЦК України, а за неправомірне користування кредитними коштами (поза межами строку дії кредитного договору) - на підставі положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, з врахуванням укладеного між сторонами додаткового договору №3 від 03.10.2011 кінцевим терміном погашення кредиту є 25.10.2016.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту.

Відповідно до п. А.3.1 кредитного договору в редакції додаткового договору №3 згідно зі ст.ст. 212,651 ЦКУ у разі порушення Позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених цим договором. Банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого з зобов`язань, має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У разі непогашення заборгованості за цим договором у строк, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою.

Підпунктом а) підпункту 2.3.2. пункту 2.3. кредитного договору в редакції додаткового договору №3 визначено, що Банк на свій розсуд, мас право змінити умови договору - зажадати від Позичальника дострокове повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення При цьому згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України за зобов`язаннями, термін виконання яких не наступив, терміни вважаються такими, що наступили у зазначену дату. У цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, відсотки за фактичний строк користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором.

Як зазначалось вище, 07.07.2015 Позивач направив Відповідачу -1 повідомлення вих. № 30.1.00/2-8L0 про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 324 691,07 грн. у тому числі: 17 000,00 грн. заборгованість за кредитом; 166 436,82 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 50 694,22 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 90 560,03 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Цим же повідомленням запропоновано не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення погасити прострочену заборгованість. У повідомленні також зазначено, що у разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк, на підставі ст. 1050 ЦК України, умов кредитного договору, кредитор вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

Окрім того, 07.06.2016 Позивач направив Відповідачу-1 та Відповідачу-2 повідомлення вих. № 30.10.0/2-BA3IFLOS023LO про наявність простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 524 326,62 грн. у тому числі: 70 871,79 грн. заборгованість за кредитом; 184 868,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 50 694,22 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 217 892,44 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Цим же повідомленням запропоновано не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення погасити зазначену в повідомленні заборгованість. У повідомленні також зазначено, що у разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк, на підставі ст. 1050 ЦК України, умов кредитного договору та договору поруки, кредитор вимагає повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

Вказані повідомлення надані суду Відповідачем-1, який не заперечує факту отримання таких повідомлень від Позивача.

Однак, зважаючи на те, що Відповідачем-1 не подано доказів, які б підтверджували момент отримання таких повідомлень, в судовому засіданні представник Відповідача-1 не міг пояснити та вказати дату отримання таких повідомлень, суд не може встановити точні дати одержання цих повідомлень, а відтак момент настання терміну повернення кредиту, який зазначений Позивачем у вказаних повідомленнях. З огляду на наведене, суд вважає, що кінцевим терміном погашення кредиту є 25.10.2016, як це обумовлено в кредитному договорі.

З врахуванням наведених вище законодавчих положень, умов договору та обставин справи, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність у Позивача права на стягнення заборгованості за відсотками після закінчення терміну кредитування, тобто за період з 25.10.2016 по 03.12.2019. Водночас, вимоги Позивача про стягнення заборгованості по відсотках, нарахованих до 25.10.2016 є підставними та обгрунтованими.

Разом з тим, під час розгляду справи судом першої інстанції Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву заявив про пропуск Позивачем строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Водночас, відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як зазначалось вище, відповідно до п.5.7. кредитного договору строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Отже, у даному випадку, Позивач та Відповідач-1 в передбаченій законом формі, домовились про збільшення позовної давності до 5 років. Чого не врахував суд першої інстанції при вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. (ч.5 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки за умовами кредитного договору Позичальник зобов`язався щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом (25 числа кожного поточного місяця), право Позивача вважається порушеним з моменту невиконання Відповідачем-1 свого обов`язку зі сплати кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до ч.1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Відповідно до ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Позовна заява у даній справі подана до суду 17.04.2020, що підтверджується відміткою поштового відділення на конверті, у якому надіслано позовну заяву.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем пропущено 5-ти річний строк позовної давності для звернення з вимогами про стягнення заборгованості за відсотками за період з 05.10.2011 по 17.04.2015.

Оскільки, відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, вимоги Позивача про стягнення заборгованості за відсотками за період з 05.10.2011 по 17.04.2015 не підлягають задоволенню.

Разом з тим, вимоги Позивача про стягнення заборгованості по відсотках за період з 17.04.2015 до 25.10.2016 заявлені в межах строку позовної давності.

Враховуючи викладене вище, перевіривши наданий позивачем розрахунок позовних вимог, колегія суддів дійшла до висновку про підставність та обгрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках за період з 17.04.2015 до 25.10.2016 в сумі 32 935,85 грн.

Враховуючи те, що з метою забезпечення виконання зобов`язань Відповідачем-1 за кредитним договором, між Відповідачем-2 та Позивачем було укладено договір поруки, Позивач просив суд стягнути заборгованості за кредитним договором з Відповідачів солідарно.

Водночас, як вбачається з наявних в матеріалах справи письмових пояснень, Відповідач-2 заперечував наявність у нього обов`язку нести солідарну з Відповідачем-1 відповідальність перед Позивачем, зазначаючи, що порука припинилась на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 11 цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Проте, умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобов`язань боржника за основним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 Цивільного кодексу України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України формулювання «… якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя» слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень частини 4 статті 559 ЦК України логічним є висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом певного часу з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною 2 статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини 4 статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватися і до поручителя.

Отже, у разі неналежного виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до Поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо Банк пред`явить вимоги до Поручителя більше ніж через 6 місяців з дня настання строку виконання зобов`язання Позичальника за кредитним договором, то згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 910/1408/15-г, від 26.02.2019 у справі №926/2154/16, від 27.03.2020 у справі №911/2465/18, від 31.01.2020 у справі №2-2280/2011 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 у справі №408/8040/12.

Враховуючи наведені законодавчі положення, викладений вище висновок суду апеляційної інстанції про підставність та обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсотках за період з 17.04.2015 до 25.10.2016 в сумі 32 935,85 грн. та зважаючи на те, що Позивач звернувся до суду з позовом у даній справі лише 17.04.2020, тобто поза межами визначеного ч.4 ст. 559 ЦК України строку, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, пред`явлених до Відповідача-2.

З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.11.2020 у справі №909/323/20 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити частково та стягнути з Відповідача-1 на користь Позивача 32 935,85 грн. заборгованості по відсотках за кредитним договором.

Відповідно до частини 14 статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції покладається на Позивача та Відповідача-1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1) Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" задоволити частково.

2) Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.11.2020 у справі №909/323/20 скасувати та прийняти нове рішення.

3) Позов задоволити частково.

4) Стягнути з Приватного підприємства "Гаразд" (77301, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Фабрична, буд. 5, корп. А, ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) 32 935,85 грн. відсотків за користування кредитом за кредитним договором №LOS-КС-012 від 06.02.2007 та 492,20 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позову.

5) В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6) В задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з Приватного підприємства "Гаразд" та ОСОБА_1 відмовити.

7) Стягнути з Приватного підприємства "Гаразд" (77301, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Фабрична, буд. 5, корп. А, ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) 741,31 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

8) На виконання постанови Господарському суду Івано-Франківської області видати наказ.

9) Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строк оскарження постанови до суду касаційної інстанції встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 06.04.2021