ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 квітня 2021 року Справа № 903/5/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Акціонерного товариства Укртрансгаз

до відповідача: Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Волиньгаз

про стягнення 81863,92 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Оніщук В. М., довіреність № 1-2515 від 09.12.2020;

від відповідача: Манзій П.П., довіреність № 007.1Др-3-0121 від 04.01.2021.

Права та обов`язки учасникам судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Судове засідання проведено в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

В с т а н о в и в:

Позивач - Акціонерне товариство Укртрансгаз звернулося з позовом до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Волиньгаз про стягнення 81863,92 грн, з них 65231,72 грн заборгованості за надані послуги транспортування природного газу, 11386,54 грн пені, 3543,89 грн відсотків річних, 1701,77 грн інфляційних.

При обґрунтуванні позовних вимог вказує, що 28.09.2011 року між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (внаслідок реорганізації створено ПАТ "Укртрансгаз" та в подальшому перейменовано на АТ «Укртрансгаз») та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" (в подальшому змінено найменування на Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Волиньгаз) укладено договір №/П04 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами. 17.01.2013 між ПАТ "Укртрансгаз" та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" було укладено додаткову угоду №3 від 17.01.2013 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.09.2011, відповідно до якої сторони домовились викласти договір у новій редакції.

Відповідно до п.5.5. договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (відповідачем) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства (позивача) на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

На виконання умов договору позивачем було надано відповідачу послуги з транспортування природного газу протягом січня 2018 - квітня 2019 року в обсязі 45587,452 тис. куб. м. на загальну суму 1050334,87 грн, які були оплачені відповідачем частково в сумі 985103,15 грн, що є порушенням норм ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та п. 5.5. умов договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 65231,72 грн.

Відповідно до п.7.3. договору у разі порушення відповідачем строків оплати, передбачених розділом 5 договору, з відповідача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Згідно з розрахунком, пеня за несвоєчасні розрахунки за транспортування газу у січні 2018 - квітні 2019 року складає 11386,54 грн.

Також зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати, які відповідач має сплатити на користь позивача за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у січні 2018-квітні 2019 року, складають суму в розмірі 1701,77 грн, а 3% річних 3543,89 грн.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 11.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.02.2021, зобов`язано відповідача надати відзив на позов, прокурора та позивачів відповідь на відзив.

Згідно довідки про неможливість проведення судового засідання від 02.02.2021 судове засідання по справі № 903/5/21, призначене на 02.02.2021 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Костюк С. В. у відпустці.

Відповідач 02.02.2021 через відділ документального забезпечення та контролю подав відзив на позовну заяву № 430007-Ск-301-0221 від 02.02.2021 в якому вказує, що провадження в частині стягнення заборгованості за надані послуги транспортування природного газу за договором № /П04 від 28.09.2011 в сумі 65231,72 грн підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки відповідач платіжними дорученнями № 675, № 676 від 26.01.2021 погасив дану заборгованість. Щодо вимог в частині нарахованих штрафних санкцій, то дані не визнає, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, вказуючи те, що певне прострочення в оплаті за отриманий газ пов`язане із умовами, встановленими державою для ведення господарської діяльності у сфері теплопостачання, спеціального режиму проведення взаєморозрахунків, а саме відповідно до постанови КМУ від 04.03.2002 № 256, що не дає підстав дійти висновку про виправдане та справедливе покладення на відповідача господарських санкцій, як визначених законом так і тих, що визначено договором; в частині вимоги про стягнення пені в сумі 11386,72 грн просить на підставі ст.267 ЦК України застосувати строк позовної давності.

Позивач 15.02.2021 подав відповідь на відзив № 1001ВИХ-21-1316 від 12.02.2021 де вказує, що твердження відповідача є безпідставними, враховуючи те, що відповідач для розрахунку за договором № /П04 від 28.09.2011 використав державні кошти, отримані за постановою КМУ від 04.03.2002 № 256 та приймаючи до уваги, що газ Замовника, транспортування якого за цим договором здійснювало газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання, позивач правомірно нарахував пеню, інфляційні та відсотки річних по зобов`язання з січня 2018 по квітень 2019 року. Твердження відповідача про пропуск строку позовної давності до вимоги про стягнення пені, вважає безпідставним, оскільки п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (зміни до ЦК України набрали чинності 02.04.2020). Карантин на території України введено в дію з 12.03.2020 у зв`язку з чим позивачем не пропущено спеціальний строк позовної давності по стягненню пені.

Ухвалою суду від 15.02.2021 повідомлено сторін про проведення підготовчого засідання 16.03.2021.

Ухвалою суду від 16.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.04.2021.

Представник позивача в судовому засіданні 02.04.2021 позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові, відповіді на відзив та просить позов задоволити.

Представник відповідача просить закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу та відмовити в позові в частині стягнення штрафних санкцій з підстав викладених у відзиві.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив наступне.

28.09.2011 між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (правонаступником якої згідно п. 1.2 Статуту є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", яке вподальшому перейменовано на АТ "Укртрансгаз") (Газотранспортне підприємство), та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" (в подальшому змінено найменування на Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи Волиньгаз) (Замовник) було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П04 (а.с 7-10).

17.01.2013 між ПАТ "Укртрансгаз" (Газотранспортне підприємство) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" (Замовник) укладено додаткову угоду №3 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011р. №/Н04, якою договір викладено в новій редакції (а.с 30-33).

Відповідно до п.1.1 договору в редакції додаткової угоди №3 від 17.01.2013 (далі договору), Газотранспортне підприємство зобов`язувалось надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання - передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а Замовник - внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами договору.

Згідно п. 1.2 договору річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складає 68339,600 тис.куб.м.

Пунктами 3.1, 3.4 договору визначено, що послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Згідно п. 5.1 договору розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Розрахунковий період за договором становить один місяць з 09:00 години першого дня місяця до 09:00 години першого дня наступного місяця включно. Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п.п. 5.3, 5.4 договору).

Відповідно до п. 5.5 договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

За період з січня 2018 по квітень 2019 позивач надав, а відповідач отримав послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами для задоволення потреб населення та юридичних осіб, яким природний газ відпускається за роздрібними цінами, диференційованими залежно від річних обсягів споживання, які затверджені НКРЕКП для населення в обсязі 45587,452 тис.куб.м. на загальну суму 1050334,87 грн, що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (а.с. 19-34).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За загальними нормами ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших актів, договору ,а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджено, що заборгованість по оплаті послуг на момент подачі позову становила 65231,72 грн, яка відповідачем була погашена після відкриття провадження у справі, що підтверджується платіжним дорученням № 675 від 26.01.2021 на суму 64609,64 грн та платіжним дорученням № 676 від 26.01.2021 на суму 622,08 грн, з призначенням платежу «згідно договору № /П04 від 28.09.2011», тому в частині стягнення основної суми боргу провадження підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до п.7.3. договору у разі порушення відповідачем строків оплати, передбачених розділом 5 договору, з відповідача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Згідно вимоги про стягнення пені в сумі 11386,54 грн, то дана підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних та відсотків річних, відповідно в сумі 1701,77 грн та 3543,89 грн, то дані підлягають задоволенню з врахуванням наступного.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо тверджень відповідача про пропуск строку позовної давності по стягненню пені.

Відповідно до п.6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини другої статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов`язань, визначених статтею 175 ГК України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків та порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

За правилами частини першої статті 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України.

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (зміни до ЦК України набрали чинності 02.04.2020). Карантин на території України введено в дію з 12.03.2020 у зв`язку з чим позивачем не пропущено спеціальний строк позовної давності для стягнення пені.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

вирішив:

1. Закрити провадження у справі на суму 65231,72 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Волиньгаз на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 16632,20 грн, з них 11386,54 грн пені, 3543,89 грн відсотків річних, 1701,77 грн інфляційних, а також 2102,00 грн витрат по судовому збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

09.04.2021.

Суддя С. В. Костюк