ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

12 квітня 2021 року Справа № 924/1267/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Мазур О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 16.02.2021р.

(постановлену о 11:37 у м.Хмельницькому, повний текст складено 18.02.2021р.)

у справі №924/1267/20 (суддя Гладій С.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області

за участю в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фермерського господарства "Майдан-Веста"

про визнання за громадянином ОСОБА_1 права довічного успадкованого володіння земельною ділянкою загальною площею 50,00 га, розташованою на території Майдано-Олександрівської сільської ради Віньковецького району, Хмельницької області, для ведення фермерського господарства, згідно рішення Віньковецької районної ради народних депутатів Хмельницької області сьомої сесії ХХІ скликання від 23.04.1991р. №3 "Про надання земельних ділянок у довічне успадковане володіння для ведення селянських господарств"

за участю представників:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

від третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 Хмельницької області звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання за громадянином ОСОБА_1 права довічного успадкованого володіння земельною ділянкою загальною площею 50,00 га, розташованою на території Майдано-Олександрівської сільської ради Віньковецького району, Хмельницької області, для ведення фермерського господарства, згідно рішення Віньковецької районної ради народних депутатів Хмельницької області сьомої сесії ХХІ скликання від 23.04.1991 №3 "Про надання земельних ділянок у довічне успадковане володіння для ведення селянських господарств".

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 16.02.2021 у справі №924/1267/20 провадження у справі №924/1267/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за участю в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: фермерського господарства "Майдан-Веста" про визнання за громадянином ОСОБА_1 права довічного успадкованого володіння земельною ділянкою загальною площею 50,00 га, розташованою на території Майдано-Олександрівської сільської ради Віньковецького району, Хмельницької області, для ведення фермерського господарства, згідно рішення Віньковецької районної ради народних депутатів Хмельницької області сьомої сесії ХХІ скликання від 23.04.1991 №3 "Про надання земельних ділянок у довічне успадковане володіння для ведення селянських господарств" закрито.

При постановлені вказаної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що позов в цій справі не підвідомчий господарському суду, а має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням із апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду звернувся ОСОБА_1 , у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 16.02.2021 у справі №924/1267/20 року про закриття провадження у справі і направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Хмельницької області.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає таке.

Статтею 116 Земельного кодексу кодекс Української РСР (в редакції, чинній на час видачі рішення Віньковецької районної ради народних депутатів від 23.04.1991) самовільно зайняті земельні ділянки повертаються за їх належністю без відшкодування затрат, проведених за час незаконного користування. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будівель і споруд, провадиться підприємствами, установами, організаціями і громадянами, які самовільно зайняли земельні ділянки, або за їх рахунок. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду або арбітражу.

З огляду на приписи частини другої ст. 1 та ст. 12 ГПК України зазначені справи підвідомчі господарським судам і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності - захистом права власності, в тому числі з визнанням цього права.

Статтею 8 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

У зв`язку з цим спори, пов`язані з відмовою у наданні громадянину земельної ділянки для ведення фермерського господарства, та спори щодо розподілу майна фермерського господарства, яке припинило свою діяльність, не підвідомчі господарським судам. Щодо спорів, пов`язаних з наданням додаткової земельної ділянки фермерському господарству після його створення, а також спорів про припинення діяльності фермерського господарства, то вони згідно статей 1 та 12 ГПК України підвідомчі господарським судам.

Правовий аналіз п. п. 6, 10, 13, 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України вказує на те, що до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах за наявності, зокрема, таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявності між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявності у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутності у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

При цьому, позивачами у спорах, які розглядаються господарськими судами, є особи, права, або охоронювані законом інтереси яких порушені, чи оспорені, тобто такі відносини мають приватноправовий характер.

Вказує, що в силу ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Також, посилається на те, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Зазначає, що відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а стаття 1 ГПК України передбачає право відповідних осіб звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

За наведеного, позивач вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням матеріального та процесуального законодавства.

Від Фермерського господарства "Майдан-Веста" надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує таке.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем визначено фізичну особу, відповідачем - суб`єкта владних повноважень. Предметом позову є вимога позивача - фізичної особи до відповідача - суб`єкта владних повноважень про визнання за ним права довічного успадкованого володіння. Підставою позову позивач визначив, зокрема порушення відповідачем права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою позивача саме як фізичної особи.

Спір у цій справі не відноситься до категорій спорів, визначених ст. 20 ГПК України, у яких сторонами спору можуть бути фізичні особи, які не є підприємцями. Відтак, зазначає, що подана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, і це правило є загальним.

Таким чином, цей спір не належить до юрисдикції господарських судів, а має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник жодним чином не мотивує, які саме норми процесуального закону порушив суд першої інстанції, відносячи категорію даного спору до цивільного процесу та закриваючи провадження в даній справі.

За наведеного вище, відповідач вважає, що суд першої інстанції у повній мірі дослідив докази та встановив обставини справи, правильно застосував норми процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Також, у відзиві третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача просить розглянути справи без його участі.

Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу позивача, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

В судове засідання 12.04.2021 представники учасників справи не з`явилися.

Поруч з цим, від позивача на адресу суду надійшло клопотання, відповідно до якого ОСОБА_1 , у зв`язку з погіршенням епідемічної ситуації, просить розглянути справу №924/1267/20 без участі позивача, за наявними в матеріалах справи документами.

Також, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області направило до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому просить розгляд справи провести без участі представника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області. Зазначає, що вимоги, викладені у апеляційній скарзі, вважає необґрунтованими, не підтвердженими доказами , такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи приписи ст. ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що учасники справи просили розглядати справу без їх участі, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Хмельницької області із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання за громадянином ОСОБА_1 права довічного успадкованого володіння земельною ділянкою загальною площею 50,00 га, розташованою на території Майдано-Олександрівської сільської ради Віньковецького району, Хмельницької області, для ведення фермерського господарства, згідно рішення Віньковецької районної ради народних депутатів Хмельницької області сьомої сесії ХХІ скликання від 23.04.1991 №3 "Про надання земельних ділянок у довічне успадковане володіння для ведення селянських господарств".

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно зі статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Отже, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає положенням ст. 4 ГПК України, а правовідносини, щодо яких виник спір, мають господарський характер.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК України).

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці

Предметом позовних вимог в цій справі є визнання права довічного успадкованого володіння земельною ділянкою площею 50,0 га за ОСОБА_1 наданої згідно рішення Віньковецької районної ради народних депутатів Хмельницької області сьомої сесії XXI скликання від 23.04.1991 № 3. Позивачем гр. ОСОБА_1 заявлені вимоги до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Відповідно до ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

За змістом статті 45 ГПК України сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача.

Тобто, сторонами в судовому процесі - можуть бути фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (наприклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Звертаючись до суду із позовною заявою позивач обґрунтовує необхідність захисту свого права на довічне успадковуване володіння земельною ділянкою як фізична особа - гр. ОСОБА_1 , при цьому позивачем визначено громадянина ОСОБА_1 , а відповідачем Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов`язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.05.2018 у справі № 910/13755/17 висловила позицію, що справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Також суд апеляційної інстанції бере до уваги, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Місцевий господарський суд в оскарженій ухвалі вірно вказав, позов в цій справі слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що позов заявлений в цій справі підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства та не підлягає розгляду в господарських судах України, а як наслідок дійшов вірного висновку про закриття провадження в цій справі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи вищевикладене, ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 16.02.2021 у справі №924/1267/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270-271, 273, 275-282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 16.02.2021р. у справі №924/1267/20 - без змін.

2. Справу № 924/1267/20 надіслати Господарському суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "14" квітня 2021 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.