Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/1186/20

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "ПЛІНФА" (61052, м.Харків, вул.Конторська 75/77, )

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, м.Київ, вул.Назарівська, 3, ) в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська область, місто Вараш, )

про стягнення заборгованості в сумі 5 492 636,02 грн

за участі представників:

- від позивача: Іванюченко В.В. (ВКЗ);

- від відповідача: Шолом С.В. (ВКЗ).

Обставини справи:

У грудні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Харківський машинобудівний завод "ПЛІНФА" (далі Товариство) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (далі Підприємство) про стягнення заборгованості в сумі 6 341 088, 78 грн. за договором поставки №53-122-01-19-08957 від 09.12.2019, з яких 5 876 820,00 грн основного боргу, 358 486,02 грн пені, 29 384,10 грн 3% річних та 76 398,66 грн інфляційних втрат.

Позовну заяву Товариство обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленої продукції, у зв`язку із чим позивач просить суд стягнути на свою користь борг та санкції за вказаним договором.

Ухвалою суду від 28.12.2020, зокрема, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.01.2021.

20 січня 2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив у якому останній заперечив проти вимоги про стягнення пені, оскільки її нарахування не передбачене умовами укладеного між сторонами договору, крім того стаття 231 ГК України не підлягає до застосування у спірних правовідносинах. Також Підприємство звертає увагу суду на невірно зазначений початок прострочення грошового зобов`язання вказаний позивачем, внаслідок чого завищений розмір нарахованих 3% річних. Крім того, відповідач повідомив суд, що частина основної заборгованості за договором поставки в розмірі 50 000,00 грн сплачена 30.12.2020.

21 січня 2021 року на офіційну електронну адресу суду надійшла заява б/н про зменшення позовних вимог та повернення судового збору.

Ухвалою суду від 21.01.2021 задоволено заяву позивача б/н від 21.01.2021 про зменшення розміру позовних вимог. Зменшено позовні вимоги на 50 000 грн. Подальший розгляд справи вирішено здійснювати в межах позовних вимог про стягнення 6 291 088,78 грн. Розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено на 23.02.2021.

09 лютого 2021 року на офіційну електронну адресу суду надійшла відповідь №7 від 05.02.2021 Товариства на відзив із висловленими запереченнями проти позиції відповідача наведеної у відзиві.

19 лютого 2021 року відділом канцелярії та документального забезпечення суду отримано заперечення Підприємства №2642/001 від 18.02.2021 на відповідь на відзив. Підприємство повідомило про часткову оплату за договором в сумі 100 000,00 грн. Відповідач також наполягав на тому, що останнім днем виконання зобов`язання за договором було 19.10.2020, оскільки 18.10.2020 - вихідний день, а тому прострочення, на переконання відповідача розпочалось з 20.10.2020. Заперечив проти стягнення пені.

23 лютого 2021 року на офіційну електронну адресу суду надійшла заява №10 від 22.02.2021 Товариства. У вказаній заяві позивач, вказуючи про часткову оплату заборгованості в сумі 650 000 грн., просив суд зменшити частину основної заборгованості та повернути судовий збір, відповідно до зменшеної ціни позову. Окрім цього, позивач просив на підставі п.2.ч.2 ст.46 ГПК України зменшити розмір позовних вимог на розмір пені у сумі 358 486, 02 грн. та збільшити позовні вимоги в частині 3% річних та інфляційних втрат відповідно до наданого розрахунку за період з 20.10.2020 по 22.02.2021.

У заяві №10 від 22.02.2021 позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 5 492 636,02 грн, з яких: 5 226 820,00 грн - основна заборгованість, 205 626,38 грн - інфляційні збитки з 20.10.2020 по 22.02.2021, 60 189,64 - 3% річних за користування грошовими коштами з 20.10.2020 по 22.02.2021 та 82 389,54 грн - судового збору. Просив повернути частину сплаченого судового збору.

Разом з тим, як вбачається із вказаної заяви, позивач не відобразив позовну вимогу про стягнення пені у сумі 358 486,02 грн., у зв`язку із чим, представник останнього, у даному судовому засіданні повідомив, що Товариство відмовляється в цій частині позовних вимог.

Ухвалою від 23.02.2021 судом прийнято відмову Товариства від позову в частині стягнення пені. Закрито провадження у справі в частині стягнення пені у сумі 358 486, 02 грн. Закрито підготовче провадження у справі № 918/1186/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.03.2021.

Водночас, вказаною ухвалою судом прийнято заяву №10 від 22.02.2021 Товариства у частині збільшення розміру інфляційних втрат та відсотків річних, та зменшення основної суми боргу на 600 000,00 грн. до розгляду, у зв`язку із чим подальший розгляд справи здійснюється у межах заявлених у ній вимог.

Отже, станом на момент прийняття рішення позовні вимоги складають 5 492 636,02 грн, з яких: 5 226 820,00 грн основної заборгованості, 205 626,38 грн інфляційні втрати за період з 20.10.2020 по 22.02.2021, 60 189,64 грн 3% річних за період з 20.10.2020 по 22.02.2021 (розрахунок доданий до заяви №10 від 22.02.2021).

16 березня 2021 року відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про часткове визнання позовних вимог, відповідно до якої останній визнає позов в частині основного боргу за Договором в сумі 5 226 820,00 грн, та просить вирішити питання про повернення позивачу 50% судового збору сплаченого за таку вимогу на підставі частини 1 статті 130 ГПК України.

У судовому засіданні 16.03.2021 судом оголошено перерву до 23.03.2021.

19 березня 2021 року та 22.03.2021 від відповідача надійшли докази часткової оплати заборгованості - основного боргу на суму 100 000,00 грн та 5 126 820,00 грн.

23 березня 2021 року позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог та повернення судового збору, відповідно до якої позивач вказав про погашення відповідачем основного боргу за договором. Просив стягнути з відповідача 205 626,38 грн інфляційних втрат за період з 20.10.2020 по 22.02.2021, 60 189,64 грн 3% річних за період з 20.10.2020 по 22.02.2021 та повернути позивачу надмірно сплачений судовий збір.

Враховуючи, що п. 2 ч.2 ст. 46 ГПК України передбачено право позивача на зменшення розміру позовних вимог - до закінчення підготовчого провадження у справі, судом не приймається до розгляду заява Товариства подана 23.03.2021 про зменшення розміру позовних вимог, оскільки остання подана після закриття підготовчого провадження та початку розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 23.03.2021 судом було оголошено перерву до 25.03.2021.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2019 року між Товариством (Постачальник) та Підприємством (Замовник) було укладено договір поставки № 53-122-01-19-08957 (далі Договір, а.с. 13-18).

Договір підписаний повноважними представниками постачальника та замовника, а також скріплений відбитками печаток вказаних юридичних осіб, що не заперечується сторонами.

Відповідно до умов п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника певну продукцію, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №l (додаток 1 до договору, а.с. 19).

Пунктом 2.3 Договору, визначено, що кількість товару та ціна за одиницю товару вказана у специфікації №1 (Додаток№1).

Підписанням специфікації № 1 до Договору Постачальником та Замовником погоджено кількість та ціну за одиницю товару.

Згідно п.8.4 Договору датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення продукції переходить до Замовника з моменту поставки продукції.

У відповідності до п. п. 6.1, 6.2 Договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС" за умови реєстрації Постачальником податкової накладної у ЄРПН.

Додатковою угодою №1 від 22.06.2020 до Договору сторонами внесено зміни щодо строків та умов поставки (а.с. 30).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, 03.09.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-6-483, що передбачений пунктом 6.1 Договору (а.с. 37).

На виконання умов Договору Постачальником було поставлено Замовнику продукцію на загальну суму 13 059 600,00 грн., згідно видаткової накладної №0044 від 21.08.2020 (а.с. 31), та товарно-транспортних накладних №0362, №0363, №0364 та №0365 (а.с. 32-35), що була отримана представником Підприємства без зауважень.

Відтак, враховуючи умови Договору з 19.10.2020 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлену продукцію у розмірі 13 059 600,00 грн.

Позивачем на електронну адресу відповідача було направлено рахунок на оплату № 2361 від 12.10.2020 та 02.11.2020 надіслано претензію №179 про сплату боргу (а.с. 40-47), яка залишилась без задоволення.

Станом на дату звернення позивачем з даною позовною заявою до суду - 18.12.2020, Підприємство не виконало свій обов`язок з оплати за поставлену продукцію в сумі 5 876 820,00 грн, що стало підставою для звернення позивачем до суду.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 ГК України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з рахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений товар своєчасно не розрахувався, позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу, а також нарахованих санкцій.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду справи позивачем повністю погашено суму основного боргу в розмірі 5 876 820,00 грн.

Так, ухвалами суду від 21.01.2021 та 23.02.2021 прийнято заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог та зменшено позовні вимоги на 650 000 грн. основного боргу.

Крім того, заборгованість в сумі 5 226 820,00 грн погашена відповідачем в процесі розгляду справи, що підтверджується платіжними дорученнями: №2553 від 10.03.2021 на суму 100 000,00 грн та №2888 від 18.03.2021 на суму 5 126 820,00 грн.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України унормовано, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного та враховуючи, що Підприємство сплатило основну суму боргу в розмірі 5 226 820,00 грн, що підтверджується платіжними дорученням описаними вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Згідно з ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення 205 626,38 грн інфляційних втрат та 60 189,64 грн 3% річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості, за період з 20.10.2020 по 22.02.2021, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума інфляційних втрат нарахована до сплати відповідачу становить 205 626,38 грн (розрахунок на а.с. 97, зворот).

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат долучений позивачем до справи, та встановлено, що останній є арифметично вірним.

Відтак, позов в цій частині підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 205 626,38 інфляційних втрат.

Сума 3% річних нарахована до сплати відповідачу за період з 20.10.2020 по 22.02.2021 становить 60 189,64 грн (розрахунок на а.с. 98).

Судом перевірено розрахунок 3% річних долучений позивачем до справи, та встановлено, що останній є не в повній мірі вірним. Так, за розрахунком суду за період з 20.10.2020 по 22.02.2021 на суми боргу зазначені позивачем підлягає нарахуванню 60 135,97 грн 3% річних.

Відтак, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 60 135,97 грн 3% річних, а у задоволенні позову в частині стягнення 53 грн 67 коп. 3% річних суд відмовляє за безпідставністю.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірах: 205 626 грн 38 коп. інфляційних втрат, 60 135 грн 97 коп. 3% річних. В задоволенні позову в частині стягнення 53 грн 67 коп. 3% річних суд відмовляє. Провадження у справі в частині стягнення 5 226 820,00 грн основного боргу підлягає закриттю з підстав відсутності предмету спору.

Розподіляючи судовий збір сплачений позивачем у справі, суд враховує наступне.

Так, позивачем при зверненні з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 6 341 088,78 грн сплачено 95 116,33 грн судового збору згідно платіжного доручення №2427 від 18.12.2020 (на суму 95 116,34 грн, а.с. 6).

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог.

Крім того, відповідно до частини 3 зазначеної статті закону у разі відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі, зокрема, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відтак, враховуючи обставини справи, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України 50 497,64 грн судового збору, а саме:

1. 9 750,00 грн у зв`язку зі зменшенням позивачем позовних вимог та наявним клопотанням про повернення судового збору в цій частині;

2. 50 % судового збору в сумі 2 688,65 грн у зв`язку з відмовою позивача від позову в частині стягнення пені в розмірі 358 486,02 грн до початку розгляду справи по суті (358 486,02 х 1,5% / 2);

3. 50 % судового збору в сумі 38 058,99 грн у зв`язку з визнанням позову відповідачем в частині основного боргу в сумі 5 226 820,00 грн до початку розгляду справи по суті (на ціну позову 5 492 636,02 грн припадає судовий збір в сумі 79 989,03 грн (95 116,33-9 750,00-2 688,65-2688,65), отже, на суму боргу 5 226 820,00 грн пропорційно до ціни позову судовий збір складає 76 117,98 грн. Відтак, 50% від зазначеної суми = 38 058,99 грн).

На підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 41 929,26 грн необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, з яких: 38 058,99 грн - 50 % судового збору у зв`язку з визнанням позову відповідачем в частині основного боргу в сумі 5 226 820,00 грн; 3 870,27 грн - у зв`язку з частковим задоволенням позову пропорційно до частини вимог розмір яких визнано судом.

Решта сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2 689,43 грн залишається за позивачем на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою позивача від позову в частині стягнення пені в розмірі 358 486,02 грн до початку розгляду справи по суті (50 % судового збору в сумі 2 688,65 грн) та у зв`язку з частковим задоволенням позову пропорційно до частини вимог у задоволенні яких відмовлено (0,78 грн судового збору).

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 130, 231, 233, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська область, місто Вараш, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "ПЛІНФА" (61052, м.Харків, вул.Конторська 75/77, ) 205 626 (двісті п`ять тисяч шістсот двадцять шість) грн 38 коп. інфляційних втрат, 60 135 (шістдесят тисяч сто тридцять п`ять) грн 97 коп. 3% річних та 41 929 (сорок одну тисячу дев`ятсот двадцять дев`ять) грн 26 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення 53 (п`ятдесят три) грн 67 коп. 3% річних відмовити.

5. Провадження у справі в частині вимог про стягнення 5 226 820,00 грн основного боргу закрити.

6. Повернути Приватному акціонерному товариству "Харківський машинобудівний завод "ПЛІНФА" (61052, м.Харків, вул.Конторська 75/77, ) з Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 50 497 (п`ятдесят тисяч чотириста дев`яносто сім) грн 64 коп., сплаченого при поданні позову, про що винести ухвалу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано - 05.04.2021.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua .

Суддя І.О. Пашкевич