УХВАЛА

12 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 916/2774/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.01.2021 та

постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2021

у справі № 916/2774/20

за позовом ПАУЕР КОНСТРАКШН КОРПОРЕЙШН ОФ ЧАЙНА, ЛТД (далі - позивач)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" (далі - ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ", відповідач, скаржник)

про стягнення заборгованості за Договором від 17.07.2019 № 17/07/19-ЮМ, яка складається з 6 285 825,00 грн - суми основного боргу, 137 053,01 грн - 3 % річних,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" 16.03.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.01.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 у справі № 916/2774/20; ухвалити нове рішення, яким визнати поважними причини пропуску строку на подання ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" зустрічної позовної заяви у справі № 916/2774/20, задовольнити клопотання представника ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" про поновлення строку на подання зустрічного позову та відкрити провадження у зв`язку з поданням ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" зустрічної позовної заяви у справі № 916/2774/20.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 26.03.2021 для розгляду касаційної скарги у справі № 916/2774/20 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.

Дослідивши доводи касаційної скарги ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" у контексті оскаржуваних судових рішень, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.01.2021, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 у справі № 916/2774/20, відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" про поновлення строку на подання зустрічного позову (вх. № 1354/21 від 18.01.2021); зустрічний позов ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" (вх. № 1354/21 від 18.01.2021) разом із клопотанням про поновлення строку на подання зустрічного позову (вх. № 1354/21) повернуто заявнику.

Оскаржувані судові рішення мотивовані тим, що ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" пропустило визначений частиною першою статті 180 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) строк на пред`явлення зустрічного позову, а причини пропуску строку на подання зустрічного позову, викладені у клопотанні про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви не підлягають задоволенню, оскільки зміна представника у судовому процесі не є поважною причиною та не може бути підставою для поновлення строку на подання зустрічного позову.

У поданій касаційній скарзі ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" зазначає, що судами попередніх інстанцій не було надано право подання зустрічної позовної заяви чим порушено процесуальні права як сторони у справі. При цьому, скаржник вважає, що причина не можливості отримання відповідної правової допомоги є поважною обставиною для несвоєчасного подання зустрічної позовної заяви у справі № 916/2774/20.

У зв`язку з цим, на думку скаржника, відповідно до статей 60, 180 ГПК України, з дня коли представнику ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" адвокату Григоренко О.В. стало відомо обставини справи, в термін 15 днів було подано зустрічну позовну заяву.

Касаційний господарський суд відзначає, що судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою суду від 07.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.11.2020. Крім того, відповідачу було встановлено строк для подання відзиву із урахуванням статті 165 ГПК України до 02.11.2020.

В подальшому протокольною ухвалою від 06.11.2020 відкладено підготовче засідання на 19.11.2020.

Протокольною ухвалою від 19.11.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 16.12.2020.

Протокольною ухвалою від 16.12.2020 відкладено підготовче засідання на 05.01.2021.

Протокольною ухвалою від 05.01.2021 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 22.01.2021.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що строк для подання відзиву встановлений ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.10.2020, сплив 02.11.2020. Разом з тим, протокольною ухвалою від 19.11.2020 поновлено строк для подання відзиву на позовну заяву та долучено його до матеріалів справи. Натомість із зустрічною позовною заявою ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" звернулося 18.01.2021, тобто за спливом двох місяців після поновлення строку для подання відзиву.

При цьому, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви у зв`язку з тим, що зміна представника у судовому процесі не є поважною причиною та не може бути підставою для поновлення строку подання зустрічного позову.

Також судом враховано, що представник ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" був належним чином обізнаний про розгляд справи в суді першої інстанції та неодноразово приймав участь в судових засіданнях 19.11.2020, 16.12.2020, а отже у відповідача було достатньо часу для подання зустрічного позову.

Крім того, судом апеляційної інстанції взято до уваги, що зі змісту частини другої статті 119 ГПК України випливає, що за заявою учасника справи може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою.

Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні клопотання або заяви ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ", подані до закінчення встановленого судом строку на подання відзиву, щодо продовження процесуальних строків на подання зустрічної позовної заяви.

Предметом касаційного оскарження у даній справі є ухвала суду першої інстанції, яка залишена без змін постановою апеляційного господарського суду, щодо повернення зустрічної позовної заяви.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мельник проти України" ("Melnyk v. Ukraine" заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ГПК України.

Таким чином, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ГПК України щодо її подання.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 46 ГПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Пунктом 3 частини другої статті 46 ГПК України визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

За приписами частини 6 цієї ж статті зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Частиною восьмою статті 165 ГПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Згідно з частиною першою статті 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

У даному випадку у системному зв`язку з наведеними вище приписами застосуванню підлягають також норми статті 118 ГПК України за якими право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином у разі подання зустрічного позову поза межами строку встановленого судом для подання відзиву, суд повертає заяву заявнику.

Отже, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

За приписами статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Касаційний господарський суд виходить з того, що обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали місцевого господарського суду про відкриття провадження у справі.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених ГПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ГПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язана з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення/продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.

При цьому, варто зазначити, що ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці щодо України неодноразово звертав увагу на норми, що стосуються процесуальних строків, але в аспекті порушення принципу правової визначеності у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, Європейський суд з прав людини у справі у справі Melnik v. Ukraine ЄСПЛ зазначив, що норми, які регулюють строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

За таких обставин доводи ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" викладені у касаційній скарзі про те, що суд повинен був поновити строк на подання зустрічного позову, не свідчить про неправильне застосування норм процесуального права, оскільки вирішення питання щодо поновлення процесуального строку на вчинення відповідної процесуальної дії перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

У касаційній скарзі ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" не зазначає неправильному застосуванні судами норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права.

Відтак правильне застосування судами попередніх інстанцій норм ГПК України під час постановлення ухвали Господарського суду Одеської області від 20.01.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 у справі № 916/2774/20, є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, яких у цьому випадку немає.

Разом з цим заінтересовані особи, які звертаються до касаційного суду зі скаргами мають розуміти, що Верховний Суд є «судом права», а не «фактів», який забезпечує сталість та єдність судової практики, а тому посилання у касаційній скарзі на недоведеність обставин справи чи на перевагу одних доказів над іншими не допускається.

Враховуючи, що повноваження суду касаційної інстанції обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Суд також наголошує, що повернення зустрічного позову в межах цієї справи не є перешкодою у доступі до правосуддя або порушення права на захист, адже учасник справи не позбавляється можливості подання такого позову як (самостійного) на загальних підставах.

Враховуючи викладене та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи щодо подання зустрічної позовної заяви з порушенням строків, встановлених частиною першою статті 180 ГПК України, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правомірного висновку про повернення заявнику зустрічної позовної заяви.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права (статті 180 ГПК України).

З огляду на зазначене правильне застосування судами попередніх інстанцій норм Господарського процесуального кодексу України під час прийняття оскаржуваних судових рішень є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає касаційну скаргу необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.01.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 у справі № 916/2774/20 на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування судами попередніх інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІКОНТ МОДУЛЬ" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.01.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 у справі № 916/2774/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова