ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/2372/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Поліщук Л.В., Філінюка І.Г

секретар судового засідання Лук`ященко В.Ю.

за участю представників учасників провадження у справі про неплатоспроможність:

Від скаржника - Бабенко Н.С., посвідчення № 003310, дата видачі : 20.06.18;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.02.2021 (суддя суду першої інстанції: Найфлейш В.Д.; час і місце винесення ухвали: 04.02.2021 (повний текст ухвали складено 09.02.2021), м. Одеса, пр. Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області)

по справі № 916/2372/20

за заявою Фізичної особи ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.10.2020 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією Добрєва Романа Вікторовича арбітражного керуючого Шалашного Леоніда Олександровича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1457 від 12.07.2013р.).

09.11.2020 від Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника на суму 69926,32 дол. США, що станом на 07.10.2020 становить 1983383,15 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.02.2021 заяву (вх. №3-800/20 від 09.11.2020р.) Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г, ) про визнання грошових вимог до боржника - задоволено частково; визнано Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г, ) кредитором ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з грошовими вимогами на суму 1391817,28 грн.; зазначено розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а саме: вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г, ) на загальну суму 49139,15 дол. США, що еквівалентно 1391817,28 грн., з яких: 40875,01 дол. США - основна заборгованість, 4064,08 дол. США - відсотки, 4200,06 дол. США - 3% річних; зобов`язано керуючого реструктуризацією боржника організувати проведення зборів кредиторів у відповідності зі ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства, проведення яких призначити на 24.02.2021.

Ухвалу суду першої інстанції обґрунтовано тим, що основна заборгованість на суму 40875,01 дол. США та 4064,08 дол. США - відсотків підлягають визнанню кредиторськими вимогами АТ«Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , оскільки дані вимоги встановлені на підставі рішення Тарутинського районного суду Одеської області та є визнаними боржником.

Відмовляючи у включені вимог у вигляді пені у сумі 5396,34 дол.США за несвоєчасну сплату основного боргу, суд першої інстанції керувався положеннями абз. 2 п. 5 Перехідних положень КУзПБ.

Відмовляючи у включені вимог у вигляді процентів за користування кредитом на суму 15865,65 дол.США суд першої інстанції керувався тим, що після звернення із позовом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України та винесення рішення Тарутинським районним судом Одеської області від 30.04.2015р. по справі № 514/212/15-ц кредитор втратив право нараховувати проценти за користування кредитом.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.02.2021 по справі №916/2372/20.

АТ «Ощадбанк» зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права га підлягає скасуванню в частині відмови АТ «Ощадбанк» у задоволенні частини кредиторських вимог.

Апелянт зазначив, що заявлені ним вимоги щодо нарахованих процентів за користування кредитом після ухвалення заочного рішення Тарутинським районним судом Одеської області від 30.04.2015 по справі № 514/212/15-ц підлягають задоволенню, оскільки право нарахування таких процентів передбачено умовами кредитного договору та висновками, викладеними у Постанові Великої Палати ВС від 04.02.2020р. у справі № 912/1120/16.

Апелянт вказав, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні кредиторських вимог в частині пені за несвоєчасну сплату заборгованості за основним боргом та відсотками, не врахував положення абзацу 5 пункту 3 статті 45 та абзацу 9 частини 2 статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить змінити ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.02.2021 у справі №916/2372/20 в частині відмови у задоволенні кредиторських вимог АТ «Ощадбанк» у сумі 450 012,56 грн. по відсоткам за користування кредитними коштами та у сумі 72 383,80 грн. по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за основним боргом та відсотками.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/2372/20 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді - Поліщук Л.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2021.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2021 поновлено Акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 04.02.2021 по справі № 916/2372/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.02.2021 по справі №916/2372/20; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 26.03.2021. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ГПК України до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи; призначено справу № 916/2372/20 до розгляду на 01 квітня 2021 о 14:00; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами.

29.03.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від боржника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.02.2021 по справі №916/2372/20.

Боржник вказав, що умовами укладеного кредитного договору не передбачено нарахування процентів за користування кредитом після його розірвання - в договорі не передбачена умова нарахування процентів за підвищеною ставкою саме за неправомірне користування кредитом.

Окрім того, боржник зазначив, що наведена апелянтом судова практика говорить про те, що банк не має права нараховувати відсотки за користування кредитом після його розірвання за рішенням суду.

Керуючись викладеним вище, боржник просить відмовити Акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.02.2021р. по справі №916/2372/20, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

01.04.2021 у судовому засіданні прийняв участь представник апелянта Бабенко Н.С . Представник боржника та керуючий реструктуризацією у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялися належним чином. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового повідомлення, копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.03.2021 про призначення справи № 916/2372/20 до розгляду на 01 квітня 2021 о 14:00 була отримана боржником ОСОБА_1 - 11.03.2021, керуючим реструктуризацією арбітражним керуючим Шалашним Л.О. - 10.03.2021.

Окрім того, телефонограмою від 26.03.2021 секретар судового засідання Арустамян К.А. повідомила представника Фізичної особи ОСОБА_1 адвоката Лук`ян С.Г. про те, що розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.02.2021 по справі № 916/2372/20 призначено на 01 квітна 2021 року о 14:00 год.

Статтею 120 частиною 3, 6, 7 Господарського процесуального кодексу України передбачено наступне:

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 01.04.2021, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.02.2021 по справі № 916/2372/20, до суду не повідомлялося.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з метою розгляду апеляційної скарги у даній справі у строки, встановлені ГПК України, в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.02.2021 по справі № 916/2372/20 по суті, не дивлячись на відсутність боржника та керуючого реструктуризацією, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність зазначених учасників справи у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.10.2020 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією Добрєва Романа Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) арбітражного керуючого Шалашного Леоніда Олександровича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 1457 від 12.07.2013р.).

09.11.2020 від Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Господарського суду Одеської області надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника на суму 69926,32 дол. США, що станом на 07.10.2020р. становить 1983383,15 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.11.2020 заяву Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання грошових вимог до боржника на суму 69926,32 дол. США, що станом на 07.10.2020 становить 1983383,15 грн., прийнято до розгляду.

Розглянувши заяву Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", колегія суддів зазначає наступне.

23 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та відповідачем був укладений договір про іпотечний кредит №1130, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 62000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12% річних, строком до 23 квітня 2027 року.

29 січня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до Договору про іпотечний кредит від 23.04.2007, згідно якої внесено зміни до п. 1.5 та викладено його в наступній редакції: здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 264 дол.США та сплату нарахованих процентів до 30 числа кожного місяця, починаючи з липня місяця шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту в сумі 272 дол. США здійснити не пізніше 23 квітня 2027 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки, посвідчений 23.04.2007 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрований за №2523, згідно якого банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.04.2007 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області за реєстровим №2514 та зареєстрованого у державному реєстрі правочинів за №2036175; земельна ділянка площею 0,0591 га, яка розташована в АДРЕСА_2 та належала іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 27.04.2007 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області за реєстровим № 2516, зареєстрованого у держаному реєстрі правочинів за №2044813.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 30.04.2015 №514/212/15-ц позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом в розмірі 47 685, 53 дол. США та 8945 гривень 24 копійки.

Вказана заборгованість складається з:

- строковий основний борг по кредиту - 30863,69 дол. США,

- прострочений основний борг по кредиту - 10011, 32 дол. США,

- прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.05.2007 року по 23.01.2015 року - 4064,08 дол. США,

- прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01.05.2007 року по 23.01.2015 року - 7440 гривень,

- пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 23.01.2014 року по 23.01.2015 року - 1861,55 дол. США,

- пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 23.01.2014 року по 23.01.2015 року - 637, 35 дол. США,

- пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту за період з 23.01.2014 року по 23.01.2015 року - 1505 гривень 24 копійки,

- 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту за період з 01.05.2012 року - 247, 54 дол. США.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В заяві про визнання грошових вимог, АТ «Ощадбанк» просив суд визнати вимоги на загальну суму 69926,32 дол.США, що становить 1983383,15 грн., з яких:

Строковий основний борг по кредиту становить 69926,32 дол.США;

13551,69 дол.США - загальна сума основного боргу;

27312,79 дол. США - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом;

19929,76 дол.США - загальна сума прострочених чергових платежів за відсотками;

5396,34 дол.США - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу та відсотків;

2039,29 дол.США - 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом;

1696,45 дол.США - 3% річних від прострочених сум заборгованості за відсотками.

Згідно ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника строк виконання всіх грошових зобов`язань боржника вважається таким, що настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Колегія суддів зазначає, що вимоги у сумі 13 551,69 дол. США - загальна сума основного боргу та вимог у сумі 27 312,79 дол. США - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (за основним боргом) визнаються боржником в наступному розмірі:

- строковий основний борг по кредиту - 30863,69 доларів США;

- прострочений основний борг по кредиту - 10011,32 доларів США.

З огляду на зазначене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані вимоги є обґрунтованими та підлягають внесенню до реєстру вимог кредиторів в зазначеному розмірі у зв`язку із тим, що вони встановлені заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 30.04.2015 по справі № 514/212/15-ц.

Стосовно вимог у сумі 19 929,76 дол. США - загальна сума прострочених чергових платежів за відсотками, колегія суддів зазначає наступне.

Боржником визнається борг у вигляді суми прострочених чергових платежів у розмірі: 4064,08 доларів США, визначеному заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 30.04.2015 по справі № 514/212/15-ц.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність включення до реєстру вимог кредиторів боргу у вигляді суми прострочених процентів за користування кредитом за період з 01.05.2007 року по 23.01.2015 року у розмірі: 4064,08 доларів США.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що після винесення рішення Тарутинським районним судом Одеської області від 30.04.2015 по справі № 514/212/15-ц кредитор втратив право нараховувати проценти за користування кредитом.

Відповідно до пункту 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховною Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та банком, не встановлюють будь-якого розміру процентів за неправомірне користування грошовими коштами, а встановлюють лише розмір процентів за користування кредитом.

Пунктом 1.1.6.1. Договору встановлено, що проценти нараховуються Банком щомісячно на рахунок № 2212 в Філії Одеське міське відділення ВАТ «Ощадбанк» за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, що був отриманий Позичальником, починаючи з дати видачі Кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано Кредит».

Таким чином, цей пункт договору стосується лише процентів за користування кредитом.

Розділ 5 Договору, який називається «Відповідальність сторін», також не містить розміру процентів за неправомірне користування грошовими коштами.

Тому твердження банку про те, що умови договору передбачають нарахування проценті за користування кредитними коштами у випадках неправомірної поведінки позичальника щодо несплати грошових коштів, не відповідає наявним матеріалам справи.

Окрім того, у договорі про іпотечний кредит №1130 відсутні умови, які б доводили право кредитора нараховувати проценти за неправомірне користування грошовими коштами у розмірі, відмінному від встановленого положеннями ст. 625 ЦК України.

Стосовно вимог у сумі 5 396,34 дол. США - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу та відсотків, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз 5 ч. 3 ст. 45 КУзПБ заява кредитора має, зокрема, містити: розмір вимог кредитора до боржника з окремим зазначенням суми неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 47 КУзПБ неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Перехідних положень КУзПБ, склад і розмір грошових вимог забезпеченого кредитора за зобов`язаннями, які виникли з кредиту в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. До розміру вимог такого забезпеченого кредитора не включаються штрафні санкції та пеня.

Відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин справи, які не заперечуються сторонами, єдиним місцем проживання боржника ОСОБА_1 є житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 житловою площею 30,7 кв.м., загальною площею 57,9 кв.м. Інформація щодо проживання боржника - ОСОБА_1 в іншому місці відсутня.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даному випадку підлягають застосування не загальні норми про визнання вимог кредиторів, передбачені ст. 45, 47 КУзПБ, а спеціальні норми, які стосуються боржника фізичної особи за зобов`язаннями, які виникли з кредиту в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, передбачені абз. 2 п. 5 Перехідних положень КУзПБ.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у визнанні вимог в частині пені у сумі 5 396,34 дол.США на підставі абз. 2 п. 5 Перехідних положень КУзПБ.

Щодо посилання апелянта на позицію викладену у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, колегія суддів зазначає наступне.

У даній постанові визначено наступне:

« 6.17. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13, про неправильне застосування якої судами попередніх інстанцій зазначено в касаційній скарзі, дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

6.18. У постанові від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України у разі неправомірного, незаконного користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке.

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні.

6.19. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

6.20. Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.

6.21. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

6.28. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.»

Таким чином, беручи до уваги висновки, викладені у вищезазначеній постанові, колегія суддів зазначає, що строк кредитування боржника є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, а тому вимога AT «Ощадбанк» про визнання грошових вимог, а саме процентів за користування кредитом за період після пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, обґрунтовано відхилена судом першої інстанції.

Посилання апелянта на правову позицію, викладену у справі № 5017/1987/2012 (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 5 березня 2019 року), не приймається колегією суддів до уваги. Адже правовідносини, що склалися у справі № 5017/1987/2012, не є подібними до правовідносин, що склалися у справі, що розглядається, позаяк у справі № 5017/1987/2012 договором була передбачена умова нарахування процентів за підвищеною ставкою саме за неправомірне користування кредитом, що відповідає диспозиції норми, викладеній у частині другій статті 625 ЦК України, а не відповідно до частини першої статті 1048 цього Кодексу.

Щодо заявлених АТ «Державний ощадний банк України» вимог на загальну суму 3735,74 дол. США - 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно наданого кредитором розрахунку заборгованості 3% річних нараховано за період 07.10.2017 по 07.10.2020 за щомісячні платежі за кредитом.

Відповідно до відзиву на заяву про визнання банком грошових вимог, боржником заявлено про сплив позовної давності щодо заборгованості зі сплати 3% річних.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14 10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2015 році зобов`язання боржника сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, отже кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього ЦК України за увесь час прострочення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на заявлення вимог про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць або за кожен день з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (вказана правова позиція підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 127/15672/16-ц від « 08» листопада 2019 року).

Крім того, згідно ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Враховуючи те, що після винесення рішення Тарутинським районним судом Одеської області від 30.04.2015р. по справі № 514/212/15-ц кредитор втратив право нараховувати проценти за користування кредитом, суд вважає наданий розрахунок помилковим, у зв`язку з чим судом здійснено власний розрахунок 3% річних за період за 3 роки до звернення із заявою про визнання грошових вимог з урахуванням обмежень нарахування 3% річних під час дії мораторію та встановлено наступне.

Сума боргу на яку нараховуються 3 % річних - 45186,63 дол. США (40875,01 дол. США - основна заборгованість + 4064,08 дол. США - відсотки + 247, 54 дол. США - 3 % річних згідно заочного рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 30.04.2015), період прострочення - з 09.11.2017 по 08.10.2020, кількість днів прострочення 1065, загальна сума 3% річних становить 3952,52 дол. США (45186,63 дол. США : 365 днів х 1065 днів х 3% = 3952,52 дол. США), у зв`язку з чим саме ця сума підлягає включенню до реєстру вимог кредиторів.

Суд першої інстанції також дійшов вірного висновку про включення до реєстру вимог кредиторів 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту за період з 01.05.2012 року - 247, 54 дол. США згідно заочного рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 30.04.2015 по справі № 514/212/15-ц.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання грошових вимог АТ «Державний ощадний банк України» до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 49139,15 дол. США, що еквівалентно 1391817,28 грн., з яких: 40875,01 дол. США - основна заборгованість, 4064,08 дол. США - відсотки, 4200,06 дол. США - 3% річних.

Висновки апеляційного господарського суду:

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржене рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 04.02.2021 по справі № 916/2372/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Згідно ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства у касаційному порядку не підлягають оскарженню постанови апеляційного господарського суду, прийняті за результатами перегляду судових рішень, крім: ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство, ухвали за результатами розгляду грошових вимог кредиторів, ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство, а також постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Скарги на постанови апеляційних господарських судів, прийняті за результатами оскарження ухвал господарського суду у справах про банкрутство, які не підлягають оскарженню окремо, можуть включатися до касаційної скарги на ухвали, постанови у справах про банкрутство, що підлягають оскарженню.

Повний текст постанови складено та підписано 06.04.2021.

Головуючий суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя І.Г. Філінюк