ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 справа № 914/1882/20

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Трускавецького В. П., секретаря судового засідання Толочко І. І., розглянув по суті у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Іванчихіна Юрія Володимировича, м. Львів,
до відповідача:Фізичної-особи підприємця Костюк Ірини Степанівни, м. Львів,
про: стягнення 36'951,31 грн (з яких: 34'000,00 грн - заборгованість, 2'036,26 грн - пеня, 368,87 грн - три відсотки річних та 546,18 грн - інфляційні втрати).
За участю представників сторін:
позивача:Севера Наталія Василівна - адвокат,
відповідача:не з`явився.
1. Судові процедури.

1.1. На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фізичної особи-підприємця Іванчихін Юрія Володимировича до Фізичної-особи підприємця Костюк Ірини Степанівни про стягнення 36'951,31 грн (з яких: 34'000,00 грн - заборгованість, 2'036,26 грн - пеня, 368,87 грн - три відсотки річних та 546,18 грн - інфляційні втрати).

1.2. Ухвалою суду від 21.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті на 29.09.2020.

1.3. Відповідач 09.09.2020 подав клопотання про витребування у позивача оригіналу договору суборенди від 04.10.2019 та 21.09.2020 подав відзив на позов, яким заперечив позовні вимоги повністю.

28 вересня 2020 року позивачем подано відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою від 29.09.2020 витребувано у позивача оригінал додаткової угоди до договору суборенди від 04.10.2019 та відкладено розгляд справи на 12.10.2020.

09 жовтня 2020 року позивачем долучено до матеріалів справи оригінал Додаткової угоди до договору суборенди нежитлових приміщень від 04.10.2019.

1.4. У судовому засіданні 12.10.2020 протокольною ухвалю суд постановив здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи розпочато зі стадії відкриття провадження у справі. Також, судом зазначено про необхідність надання Костюк І.С. вільних та умовно вільних зразків підпису, та необхідність прибуття у наступне судове засідання для відібрання експериментальних зразків підпису. Підготовче засідання відкладено на 19.10.2020. Окрім того, сторін зобов`язано надати акти прийому передачі виконаних робіт, докази виставлення рахунків та оригінал договору суборенди нежитлового приміщення від 04.10.2019.

16 жовтня 2020 року відповідачем подано клопотання про призначення експертизи. Позивач, 19.10.2020 надав суду оригінали раніше поданих до суду копій документів.

Відповідач, 19.10.2020 надав суду оригінали договорів з іншими юридичними особами, як умовно вільні зразки підпису Костюк І. С.

Ухвалою суду від 19.10.2020 призначено судове експертизу, зупинено провадження у справі та направлено матеріали справи до експертної установи.

04 лютого 2021 року на адресу суду повернулись матеріали справи № 914/1882/20 з висновком судового експерта.

Ухвалою суду від 12.02.2021 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 25.02.2021.

1.5. 25 лютого 2021 року позивачем подано заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог.

Ухвалою суду від 25.02.2021 відмовлено ФОП Іванчихін Ю. В. у задоволенні заяви про збільшення позовних вимог та відкладено підготовче засідання на 04.03.2021.

1.6. Ухвалою суду від 04.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 18.03.2021. ухвалою суду від 25.03.2021 призначено розгляд справи по суті на 08.04.2021, з підстав вказаних у зазначеній ухвалі. Окрім того, рух справи відображено у попередніх протоколах та ухвалах суду.

1.7. Відповідно до частин першої та третьої статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

1.8. Водночас, суд враховує, що серед принципів господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Таким чином, оскільки до суду від учасників процесу жодних клопотань не надходило, приймаючи до уваги те, що відповідач скористався своїм право на подання відзиву, враховуючи наданий процесуальним законом час для розгляду відповідної справи за правилами загального позовного провадження, за відсутності підстав для відкладення розгляду справи, суд не вважає повторну неявку відповідача у судове засідання перешкодою для вирішення спору по суті за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 08.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

2. Аргументи сторін.

2.1. У позовній заяві ФОП Іванчихін Ю. В. обґрунтовує заявлені вимоги порушенням ФОП Костюк І. С. своїх договірних зобов`язань щодо сплати суборенди за нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Княгині Ольги, 114, загальною площею 16,3 кв.м. виходячи з усної домовленості між сторонами, орендна плата у сумі 1'000,00 грн сплачується шляхом безготівкового перерахунку на розрахунковий рахунок позивача, решта 17'000,00 грн оплачується готівкою.

Враховуючи вказане позивач просить стягнути з відповідача 34'000,00 грн - заборгованості за березень, квітень 2020 року, 2'036,26 грн - пені, 368,87 грн - трьох відсотків річних та 546,18 грн - інфляційних втрат.

Правовими підставами позову зазначено норми ст. 509, 526, 530, 549, 611, 625, 629, 759, 762 ЦК України, ст. 173, 175, 179, 283 ГК України.

2.2. Відповідач - ФОП Костюк І. С. у поданому відзиві на позов підтвердила факт укладення договору суборенди від 04.10.2019 із орендною платою у розмірі 1'000,00 грн щомісяця. По вказаному договору відсутня заборгованість, об`єкт нерухомості повернуто позивачу 05.06.2020.

Заперечено факт підписання додаткової угоди, якою встановлюється орендна плата у розмірі 18 тис. грн.

Додатково зазначається про те, що з березня 2020 року відповідач не мав змоги користуватись приміщення, адже на усій території України введено карантинні заходи, а відповідач здійснює торгівлю продуктами харчування (торгівля цукерками).

Також, ФОП Костюк І. С. посилається на положення ч. 6 ст. 762 ЦК України за умовами якого наймач може бути звільненим від сплати орендної плати у разі доведення неможливості користування об`єктом оренди.

2.3. Позивач у відповіді на відзив зазначив, що відповідач у відзиві вказує про те, що вона не підписувала жодної додаткової угоди від 04.10.2019, де зазначено, що орендна плата за один календарний місяць становить 18000 (вісімнадцять тисяч гривень 00 копійок) грн. Однак зазначене не відповідає дійсності, оскільки відповідач була ознайомлена з цією додатковою угодою і погодилася на вказані в ній умови, що підтверджується наявністю її підпису на ній.

Важливо зазначити, що відповідач не надала жодних допустимих та належних доказів того, що нею не було підписано вказану додаткову угоду від 04.10.2019. В свою чергу рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні (висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 924/153/17).

У відзиві відповідач вказує, що вона не могла погасити борг, оскільки фактично з березня місяця 2020 року вона не могла користуватись приміщенням через введені карантинні заходи на території України.

Згідно з п. 2 Постанови Кабінету міністрів України «Про запобігання пощиренню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-СоV-2» від 11 березня 2020 р. №211 (пп. 3 п. 2 в редакціях від 17.03.2020, від 26.03.2020, від 31.03.2020, пп. 8, п. 2 в редакції від 04.04.2020, від 10.04.2020, від 18.04.2020, від 23.04.2020, від 30.04.2020, від 05.05.2020) заборонено на всій території України роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім торгівлі продуктами харчування.

Враховуючи вищезазначене, діяльність відповідача не була ні обмежена, ні заборонена відповідно до умов карантину. Тому твердження про неможливість використання приміщення за цільовим призначенням та звільнення її від орендної плати, у зв`язку з введенням на території України карантинних заходів, є необґрунтованим, безпідставним та не відповідає вимогам чинного законодавства України.

3. Обставини справи.

3.1. 04 жовтня 2019 року між Фізичної особою-підприємцем Іванчихіним Юрієм Володимировичем (надалі - Орендодавець) та Фізичної-особою підприємцем Костюк Іриною Степанівною (надалі - Суборендар) укладено Договір суборенди нежитлового приміщення (надалі Договір) (а.с. 164-168). За умовами цього Договору, Орендодавець передає, а Суборендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення у м. Львів за адресою: вул. Княгині Ольги, 114, площею 16.3 кв.м., яке являє собою частину нежитлового приміщення загальною площею 48,0 кв. м. (п. 1.1. Договору). Орендоване майно передається в суборенду на строк до 29 вересня 2021 року, але в будь-якому випадку не довше ніж на строк, на який укладено договір оренди між Орендодавцем та Власником приміщення (п. 1.2. Договору).

Пунктом 3.1. Договору, Орендна плата за користування вказаним в розділі 1 даного Договору Приміщенням за один календарний місяць становить 1000,00 грн.

Відповідно до п. 3.2. Договору, орендна плата здійснюється щомісячно, не пізніше 5 числа поточного місяця в безготівковій формі, шляхом безготівкового переказу з поточного рахунку Орендаря на поточний рахунок Орендодавця.

3.2. 04 жовтня 2019 року між сторонами у справі укладено Додаткову угоду до договору суборенди нежитлових приміщень від 04.10.2019. Пунктом 1 якої внесено зміни щодо збільшення орендної плати та викладення в наступній редакції п. 3.1. Договору: « 3.1. Орендна плата за користування вказаним в розділі 1 Договору Приміщенням за один календарний місяць становить 18'000,00 грн».

3.3. Згідно з Висновком експерта за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи від 27.01.2021 № 7296, підпис від імені Костюк І. С. розташований у графі: «Фізична особа-підприємець Костюк Ірина Степанівна», перед словом: «Костюк І. С.» на додатковій угоді б/н від 04.10.2019 до договору суборенди нежитлових приміщень від 04.10.2019, виконаний самою Костюк І. С. (а.с. 192-194).

3.4. На підставі акту приймання-передачі орендованих приміщень без номера та дати, позивач передав, а відповідач прийняв спірне майно (а.с. 18). Згідно з актом від 05.06.2020 відповідач повернув позивачу спірне майно (а.с. 19).

3.5. Надання спірного майна в суборенду підтверджується Актами прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та виставленими рахунками на оплату за період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року включно, у кожному із вказаних документів зазначено суму 1'000,00 грн (а.с. 113 - 121).

3.6. 04 травня 2020 року ФОП Іванчихін Ю. В. звернувся до ФОП Костюк І. С. з претензією про сплату заборгованості за Договором у розмірі 42'000,00 грн.

13 травня 2020 року згідно з Меморіальним ордером (а.с. 25) відповідач сплатив позивачу 6'000,00 грн, призначення платежу: орендна плати за листопад - квітень.

3.7. Для відновлення порушених прав позивач звернувся до суду із даним позовом, який відповідачем заперечено з підстав, вказаних у відзиві.

4. Позиція суду.

4.1. Між сторонами у справі виникло зобов`язання з приводу оренди нерухомого майна на підставі Договору Суборенди в силу пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 283 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною першою статті 193 Господарського кодексу України: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 3.2. Договору, орендна плата здійснюється щомісячно, не пізніше 5 числа поточного місяця в безготівковій формі, шляхом безготівкового переказу з поточного рахунку Орендаря на поточний рахунок Орендодавця.

4.2. Як убачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, спірний об`єкт суборенди перебував у користуванні відповідача до 05.06.2020, що встановлено у п. 3.4. даного рішення. Окрім того, враховуючи підтвердження судовою експертизою дійсність підпису відповідача на додатковій угоді від 04.10.2019 до договору суборенди нежитлових приміщень від 04.10.2019, останній взяв на себе зобов`язання з оплати за спірним Договором у загальному розмірі 18'000,00 грн за один календарний місяць.

Таким чином, беручи до увагу підтвердження існування правовідносин між сторонами у період з жовтня 2019 року по квітень 2020 року (фактичне користування спірним нежитловим приміщенням), що не заперечується сторонами та підтверджується долученими до матеріалів справи документами, враховуючи відсутність доказів повної оплати суборенди у за кожен місяць у розмірі 18'000,00 грн, з урахування заявлених вимог позивача про стягнення 34000,00 грн заборгованості за Договором за період березень, квітень 2020 року, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд не виходить за межі заявлених вимог, та визнає доведеними факт зарахування позивачем повної оплати суми суборенди у період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року з урахуванням оплати від 13.05.2020 у розмірі 6'000,00 грн.

4.3. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, розглянувши заявлені вимоги про стягнення 368,87 грн - три відсотки річних та 546,18 грн - інфляційні втрати, перевіривши наданий розрахунок, зазначає, такі здійснено частково правильно (розрахунок трьох відсотків річних частково правильно, розрахунок інфляційних втрат - правильно), а тому вказані вимоги є обґрунтованими у розмірі 367,87 грн - трьох відсотків річних та 546,18 грн - інфляційних втрат.

Розрахунок відсотків

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
3400006.03.2020 - 15.07.20201323 %367.87
4.4. Відповідно до вимог статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6.2. Договору у випадку прострочення Суборендарем виконання зобов`язань щодо оплати орендних платежів, суборендар сплачує орендарю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми невиконаного Суборендарем грошового зобов`язання за кожен день такого прострочення.

Розглянувши заявлені вимог про стягнення 2'036,26 грн - пеня, перевіривши наданий розрахунок, судом встановлено, що розрахунок є частково правильним, тому заявлені вимог підлягають задоволенню частково у розмірі 2'030,71 грн.

Розмір договірної пені - подвійна облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
3400006.03.2020 - 12.03.2020711.0000 %0.060 %*143.06
3400013.03.2020 - 23.04.20204210.0000 %0.055 %*780.33
3400024.04.2020 - 11.06.2020498.0000 %0.044 %*728.31
3400012.06.2020 - 15.07.2020346.0000 %0.033 %*379.02
4.5. Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

5. Судові витрати.

5.1. Пунктом 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача підлягає до стягнення 2'101,58 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

5.2. Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Загальне правило розподілу судових витрат визначено у частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має, сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Варто зазначити, що аналогічних висновків у подібних правовідносинах дотримується Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові № 922/445/19 від 03.10.2019.

5.3. Як встановлено з матеріалів справи, між Адвокатом Северою Наталією Василівною (надалі - Адвокат) та Фізичною особою-підприємцем Іванчихін Юрієм Володимировичем (надалі - Клієнт) укладено Договір № 22/06/2020 про надання правової допомоги від 22.06.2020. Згідно з п. 1.1. цього Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Адвокат зобов`язується надавати Клієнту консультації та правові послуги щодо захисту інтересів останнього в органах державної влади, в банківських установах, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, органах досудового розслідування, національної поліції, а також в загальних, адміністративних та господарських судах України, у будь-яких установах та органах Міністерства юстиції України, управліннях та відділах державної виконавчої служби, а також складати та подавати заяви, скарги, процесуальні та інші документи правового характеру (п. 1.1. Договору про надання правової допомоги).

Сторони погодили, що 1 (одна) година роботи Адвоката за Договором становить 1'000,00 грн. загальна сума гонорару Адвоката обчислюється шляхом множення кількості затрачених Адвокатом годин роботи на 1'000,00 грн (п. 4.1. вищевказаного Договору).

Згідно з Рахунком № 14/07/2020 від 14.07.2020 за надання послуг згідно договору про надання правової допомоги № 22/06/2020 від 22.06.2020 Адвокат зазначив наступні робот (послуги): 1. Вивчення матеріалів справи, аналіз законодавства та судової практики, які підлягають застосуванню - 1 год. - 1'000,00 грн; 2. Написання позовної заяви та подання до Господарського суду Львівської області 4 год. - 4'000,00 грн; представництво інтересів клієнта в суді (два судових засідання) 2 год. - 2'000,00 грн; разом 7'000,00 грн.

Відповідно до квитанції № TS202979 від 16.08.2020 Іванчихін Ю. В. оплатив Севері Н. В. 5'000,00 грн, призначення платежу: за надання послуг згідно договору про надання правової допомоги від 22.06.2020 № 22/06/2020. Також, відповідно до квитанції від 09.10.2020 на суму 2'000,00 грн Іванчихін Ю. В. оплатив Севері Н. В. відповідні кошти, призначення платежу: оплата згідно рахунку № 14/07/2020 за надання послуг згідно договору про надання правової допомоги №22/06/2020 від 22.06.2020.

Згідно з Актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12.10.2020 за договором № 22/06/2020 про надання правової допомоги від 22.06.2020, Адвокат надав Клієнту правову допомогу, а Клієнт прийняв та оплатив вказані послуги. Вартість наданих послуг відповідно до рахунку № 14/07/2020 від 14.07.2020 складає 7'000,00 грн.

07 квітня 2021 року представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, рахунку № 07/04/2021 від 07.04.2021 на суму 5'000,00 грн, двох квитанцій від 07.04.2021 на загальну суму 5000,00 грн та Акту № 2 від 07.04.2021 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором № 22/06/2020 про надання правової допомоги від 22.06.2020. У рахунку № 04/04/2021 від 07.04.2021, адвокатом зазначено вартість написання відповіді на відзив - 1 год. 1'000,00 грн, представництво інтересів Клієнта на 4 судових засіданнях (19.10.2020, 25.02.2021, 04.03.2021 та 08.04.2021) - 4 год. 4'000,00 грн.

5.4. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, у численних постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95).

Окрім того, застосовуючи вищевказані критерії Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

5.5. Як з`ясовано з аналізу поданих позивачем документів на підтвердження витрат на правову допомогу, зокрема, детального опису наданих позивачу адвокатом Северою Н. В. послуг, а також подані ним документи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

У першому рахунку та акті прийому-передачі виконаних робіт, окрім представництва інтересів в суді зазначено: 1. Вивчення матеріалів справи, аналіз законодавства та судової практики, які підлягають застосуванню - 1 год. - 1'000,00 грн; 2. Написання позовної заяви та подання до Господарського суду Львівської області 4 год. - 4'000,00 грн.

Так, суд звертає увагу заявника, що вказані у пункті 1 та 2 першого рахунку та акту роботи (послуги) виходячи з конкретних обставин справи з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони, не відповідають критеріям їхньої реальності та розумності їхнього розміру, таким чином суд вважає за доцільне зменшити заявлені у вказаних пунктах витрати з 5'000,00 грн до 3'000,00 грн.

Окрім того, час участі та розмір відшкодування 6 год. - 6'000,00 грн (1 год х 1000,00 грн) за участь адвоката ФОП Іванчихін Ю. В. у судових засіданнях, не відповідає реальному часу проведеному судового засідання у суді та є явно завищеним, що підтверджується протоколами судових засідань.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторони, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми 6'000,00 грн за участь адвоката у судових засіданнях суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру заявлених витрат на 50 % від попередньо заявленої суми, тобто на 3'000,00 грн.

5.6. Таким чином, суд погодився частково із доводами заявника та здійснивши відповідну оцінку заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу вказує, що позивачу підлягає відшкодуванню 7'000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 13, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної-особи підприємця Костюк Ірини Степанівни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Іванчихіна Юрія Володимировича ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 34'000,00 грн - заборгованості, 367,87 грн - трьох відсотків річних, 546,18 грн - інфляційних втрат, 2'030,71 грн - пені та 2'101,58 грн відшкодування витрат на оплату судового збору, 7'000,00 грн відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 12.04.2021.

Суддя В.П. Трускавецький