АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/1241/16
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання: Герасименко Ю.С.

Представники учасників справи у судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УК Південь"

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2020

по справі №915/1241/16

за заявою боржника Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКА МЕБЛІ"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ

У січні 2018 Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк" (далі - ПАТ "ПроКредит Банк"), в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКА МЕБЛІ" (далі - ТОВ "НІКА МЕБЛІ"), звернулось до Господарського суду Миколаївської області із заявою про визнання недійсним правочинів та спростування майнових дій боржника в якій, з урахуванням уточнень, просило:

- спростувати майнові дії боржника ТОВ "Ніка Меблі" шляхом визнання недійсним рішення ТОВ "Ніка Меблі" про заснування ТОВ "Ніколь МК" та внесення до його статутного капіталу від ТОВ "Ніка Меблі" майна, яке оформлено протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Ніка Меблі" від 26.05.2016 та актами прийому-передачі від 27.05.2016, згідно яких ТОВ "Ніка Меблі" передало до статутного капіталу ТОВ "Ніколь МК" наступне майно: станок для криволінійної обробки скла і фацету BYM 1321, рік випуску 2015, вартістю 102000,00 грн, мийка BQ1200, рік випуску 2015, вартістю 70000,00 грн, станок для прямолінійної обробки скла вартістю 80000,00 грн, нежитловий об`єкт, розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Куйбишева, 19, що належить ТОВ "Ніка Меблі" на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2015, вартістю 99000,00 грн.

- визнати недійсним договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ніколь МК" від 07.06.2016, згідно якого ТОВ "Ніка Меблі" передало у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 свою частку розміром 351000,00 грн, що складає 100% статутного капіталу ТОВ "Ніколь МК".

- повернути ТОВ "Ніка Меблі" із власності ТОВ "Ніколь МК" та ТОВ "УК Південь" майно: станок для криволінійної обробки скла і фацету BYM 1321, рік випуску 2015, вартістю 102000,00 грн, мийка BQ1200, рік випуску 2015, вартістю 70000,00 грн, станок для прямолінійної обробки скла вартістю 80000,00 грн, нежитловий об`єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власник: ТОВ "УК Південь".

В обґрунтування заявлених вимог ПАТ "ПроКредит Банк" посилаючись на приписи ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначає, що протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство боржник ТОВ "Ніка Меблі" здійснив відчуження свого майна за цінами нижчими від ринкових, передавши його до статутного капіталу ТОВ "Ніколь МК" на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Ніка Меблі" та згідно з актами прийому-передачі. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ніколь МК" боржник ТОВ "Ніка Меблі" в особі ОСОБА_1 передало у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 свою частку розміром 351000,00 грн, що складає 100% статутного капіталу ТОВ "Ніколь МК". ПАТ "ПроКредит Банк" вважає, що майно було відчужено боржником за цінами нижчими від ринкових, оскільки на момент такого відчуження не було проведено оцінку частки боржника в статутному капіталі ТОВ "Ніколь МК". Крім того заявник заперечує проти оплатності даної операції, оскільки відсутні докази надходження на розрахунковий рахунок, або до каси ТОВ "Ніка Меблі" грошових коштів у розмірі 351000,00 грн. Крім того ОСОБА_1 , діючи від імені ТОВ "Ніка Меблі" під час укладення договору від 07.06.2016, не мав права укладати правочин на свою користь. Заявник також вважає, що окрім як на підставі ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ніколь МК" від 07.06.2016 підлягає визнанню недійсним також на підставі ст.ст. 203, 2015, 238 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2020 спростовано майнові дії боржника ТОВ "Ніка Меблі" шляхом визнання недійсним рішення ТОВ "Ніка Меблі" в частині внесення до статутного капіталу ТОВ "Ніколь МК" від ТОВ "Ніка Меблі" майна, яке оформлено протоколом Загальних зборів учасників ТОВ "Ніка Меблі" від 26.05.2016 та актами прийому-передачі від 27.05.2016, згідно яких ТОВ "Ніка Меблі" передало до статутного капіталу ТОВ "Ніколь МК" майно, повернуто Повернути ТОВ "Ніка Меблі" із власності ТОВ "УК Південь" майно (за переліком наведеним в ухвалі), тощо.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції посилаючись на приписи ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства зазначив, що протягом трьох років, що передували порушенню справи про банкрутство, боржником здійснено відчуження майна загальною вартістю 351 000,00 грн шляхом передачі його до статутного капіталу ТОВ "Ніколь МК" тобто заінтересованій особі. В подальшому, між ТОВ "Ніка Меблі" в особі ОСОБА_1 , уповноваженого протоколом загальних зборів ТОВ "Ніка Меблі" від 06.06.2016, (продавець) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (покупці) укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ніколь МК" від 07.06.2016 у відповідності до якого також відбулось відчуження майнових активів боржника заінтересованим особам - засновникам ТОВ "Ніка Меблі" - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . За вказаних обставин місцевий господарський суд дійшов висновку, що внаслідок дій боржника щодо передачі до статутного капіталу ТОВ "Ніколь МК" рухомого та нерухомого майна та щодо подальшого відчуження частки у статутному капіталі ТОВ "Ніколь МК" на користь заінтересованих осіб майна боржника стало недостатньо для задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство.

З огляду на викладене, враховуючи наявність у даній справі передбачених ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства підстав у зв`язку з укладенням оскаржуваного договору із заінтересованими особами, суд першої інстанції визнав наявними підстави для задоволення заявлених ПАТ "ПроКредит Банк" підстав незалежно від встановлення та обґрунтованості інших підстав.

Щодо вказаної заявником підстави відчуження майна за оскаржуваними правочинами за цінами відповідно нижчими від ринкових, місцевий господарський суд відзначив, що враховуючи відсутність у суду спеціальних знань з питань визначення ринкової вартості рухомого та нерухомого майна та у зв`язку з невиконанням ухвали суду щодо проведення судової експертизи, суд позбавлений можливості встановити відповідність ринковим цінам вартості, за якою боржником здійснено відчуження рухомого та нерухомого майна станом на день прийняття загальними зборами ТОВ "Ніка-Меблі" рішення заснувати ТОВ "Ніколь МК" та внести до статутного капіталу ТОВ "Ніколь МК" майно та станом на день укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ніколь МК" від 07.06.2016. Таким чином, на переконання місцевого господарського суду, наявні у справі докази є недостатніми для встановлення факту відчуження рухомого та нерухомого майна боржника за ринковими цінами.

Щодо вказаної заявником підстави безоплатного відчуження частки, що складає 100% статутного капіталу ТОВ "Ніколь МК", на підставі Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ніколь МК" від 07.06.2016 суд першої інстанції відзначив, що згідно пояснень голови ліквідаційної комісії Раскевича Є.Л. від 21.05.2019 (отримані грошові кошти у сумі 351000,00 грн на рахунки ТОВ "Ніка Меблі" у банках не зараховувались, та учасниками справи не надано касової книги, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про порушення вимог оприбуткування готівкових коштів, а відтак про безоплатність відчуження майна боржника.

З огляду на наведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги ПАТ "ПроКредит Банк" підлягають частковому задоволенню.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "УК Південь" (далі - ТОВ "УК Південь") з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2020 по справі №915/1241/16 про визнання недійсними правочинів та спростування майнових дій боржника повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ПАТ "ПроКредит Банк" відмовити повністю.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала прийнята внаслідок неправильного з`ясування фактичних обставин справи та з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню у зв`язку з наступним.

Так, апелянт вважає, що його права грубо порушені, оскільки ТОВ "УК Південь" не був сповіщений про розгляд справи у належний спосіб та належним чином. Місцевий господарський суд жодного разу у належний спосіб не повідомив ТОВ "УК Південь" про розгляд справи, а відповідач не отримував жодних відомостей про скерування судових повісток. За таких обставин, враховуючи покладення на ТОВ "УК Південь" майнового обов`язку, зокрема повернення майна, скаржник вважає, що оскаржуване рішення в частині інформування скаржника про розгляд справи не відповідає принципу рівності сторін у відповідності до якого кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Суд першої інстанції, як вважає апелянт, порушив його конституційне право на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості падати докази та навести доводи.

Скаржник також зазначає, що згідно п.5 резолютивної частини оскаржуваної ухвали повернуто ТОВ "Ніка Меблі" із власності ТОВ "УК Південь" майно (згідно переліку наведеного в ухвалі), однак, на переконання апелянта вказана вимога є безпідставною, оскільки ще до початку розгляду справи по суті ТОВ "УК Південь" не було власником вказаного нерухомого майна. Так, за твердженням апелянта, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2019 у справі №915/1086/18 визнано за Акціонерним товариством «РВС Банк», як за правонаступником, право іпотеки згідно з Іпотечним договором від 02.11.2006 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Садова, 20 та об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Куйбишева, 19. Також, 02.08.2019 Державним реєстратором на підставі повідомлення про порушення умов кредитного договору від 18.06.2019 та відомостей про поштове відправлення ТОВ «УК Південь» від 19.06.2019 здійснено запис про власність на вказані об`єкти нерухомого майна за Акціонерним товариством «РВС Банк», як власником майна.

Отже, за твердженнями апелянта, він на момент розгляду справи не був та не є власником майна, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с.Весняне, вул.Садова, 20. Відповідно не мав та не має можливості виконати рішення суду від 07.12.2020 оскільки майно вибуло з його власності. Водночас, на переконання скаржника, суд не пересвідчився в ході судового розгляду, кому на момент судового розгляду належить право власності на вказаний нежитловий об`єкт та чи належить це майно ТОВ «УК Південь». За таких обставин, скаржник вважає, що судом першої інстанції безпідставно прийнято рішення про зобов`язання ТОВ «УК Південь» повернути на користь ТОВ «Ніка Меблі» нерухоме майно.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №915/1241/16 за апеляційною скаргою ТОВ "УК Південь" на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2020 та призначено справу до розгляду на 04.03.2021.

Судом апеляційної інстанції отримано відзиви на апеляційну скаргу від АТ "ПроКредит Банк" та арбітражного керуючого Кардаша Сергія Леонідовича, які є аналогічними за змістом та в яких останні просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування своїх заперечень АТ "ПроКредит Банк" та арбітражний керуючий зазначають, що не заперечують того факту, що на момент винесення оскаржуваної ухвали майно, а саме нежитловий об`єкт розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Садова, 20 знаходився у власності АТ «РВС Банк» на підставі договору іпотеки що укладений з ПП ВКФ «Центр-95», адже згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказаний нежитловий об`єкт на підставі Договору іпотеки належить АТ «РВС Банк».

Проте, як вказують АТ "ПроКредит Банк" та арбітражний керуючий, з огляду на вимоги апеляційної скарги, апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу повністю, однак апеляційна скарга не містить жодного обґрунтування та аргументу щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та норм процесуального права в частині рішення, що стосується спростування майнових дій відносно рухомого майна та визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі. АТ "ПроКредит Банк" та арбітражний керуючий вважають, що такі учасники справи, як TOB «НІКА МЕБЛІ», ТОВ «УК ПІВДЕНЬ» та ТОВ «НІКОЛЬ МК» знали про той факт, що нежитловий об`єкт на підставі договору іпотеки належить АТ «РВС БАНК» та навмисно ввели суд в оману, щоб в майбутньому використати дану інформацію, як підставу для оскарження судового рішення.

Щодо доводів апелянта про неповідомлення його судом про розгляд справи, АТ "ПроКредит Банк" та арбітражний керуючий зазначають, що матеріали справи містять докази того, що всі учасники справи повідомлялися про розгляд справи належним чином. Проте, згідно наявних у справі матеріалів ухвали суду були повернуті, в тому числі і від відповідача ТОВ «УК Південь» з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення за допомогою, зокрема, Єдиного державного реєстру судових рішень.

До суду апеляційної інстанції також надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ "Ніколь МК" в якому товариство просить апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі, скасувати оскаржувана ухвалу та ухвалите нове рішення, яким у задоволенні заяви АТ "ПроКредит Банк" відмовити повністю. При цьому, у даному відзиві ТОВ "Ніколь МК" зазначені додаткові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, які не наведені в апеляційній скарзі.

З приводу даного відзиву колегія суддів зазначає таке.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 відкрито провадження по справі та встановлено строк для подання відзиву до 25.02.2021.

Проте, відзив на апеляційну скаргу ТОВ "Ніколь МК" було надано лише 22.03.2021.

Відтак, відзив ТОВ "Ніколь МК" на апеляційну скаргу подано після закінчення процесуального строку.

Згідно з приписами ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч.2 ст. 119 ГПК України).

Однак, у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Ніколь МК" не навело, із посиланням на відповідні докази, обґрунтованих підстав, які об`єктивно перешкоджали йому подати відзив у встановлені строки.

Отже, суд апеляційної інстанції залишає поданий ТОВ "Ніколь МК" відзив без розгляду як такий, що подано з порушенням встановленого процесуального строку.

Судова колегія також зазначає, що ТОВ "Ніколь МК" у відзиві на апеляційну скаргу наведено додаткові підстави для скасування оскаржуваної ухвали. Однак, за приписами ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Також, згідно з ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Статтею 258 ГПК України визначені вимоги для форми та змісту апеляційної скарги.

Згідно з ст. 265 ГПК України учасники справи мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До апеляційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки

Втім, як свідчать наявні матеріали справи, ТОВ "Ніколь МК" не зверталося з окремою апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2020, а також не скористалося своїм правом на приєднання до апеляційної скарги ТОВ "УК Південь".

В той же час, ст. 263 ГПК України визначено, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Відзив на апеляційну скаргу має містити: 1) найменування суду апеляційної інстанції; 2) ім`я (найменування), поштову адресу особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адресу електронної пошти, - за наявності; 3) обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги; 4) у разі необхідності - клопотання особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу; 5) перелік матеріалів, що додаються. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

З огляду на наведені законодавчі приписи, учасник справи у відзиві на апеляційну скаргу зазначає своє обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, а не додаткові вимоги (підстави) для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони викладаються в окремій апеляційній скарзі, з якою як вже було зазначено вище ТОВ "Ніколь МК" до суду не зверталося.

Судом апеляційної інстанції також отримано відповідь на відзив ТОВ "Ніколь МК" від АТ "ПроКредит Банк" в якій товариство зазначає, що суд першої інстанції на законних підставах прийняв та розглянув уточнення до позовної заяви у відповідності до приписів чинного Кодексу України з процедур банкрутства.

Також, посилаючись на приписи ст. 269 ГПК України АТ "ПроКредит Банк" зазначає, що в апеляційній скарзі скаржник не оскаржує ухвалу суду першої інстанції з підстав наведених у відзиві ТОВ "Ніколь МК", при цьому, товариство не позбавлено можливості звернутися до суду апеляційної інстанції та оскаржити ухвалу суду першої інстанції з тих підстав, які вказані ТОВ "Ніколь МК" у відзиві на апеляційну скаргу.

У судове засідання від 05.04.2021 представники учасників справи не з`явилися, про причини нез`явлення суд не повідомили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані поштові повідомлення.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, який набув чинності 21 жовтня 2019 р., провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

У відповідності до ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника.

Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Тобто, перехід від регулювання передбаченого Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до регулювання передбаченого КУзПБ здійснюється негайно (безпосередня дія як спосіб дії в часі нормативно-правових актів) шляхом здійснення подальшого розгляду справи про банкрутство відповідно до положень Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №924/159/14, від 11.08.2020 у справі №904/3457/19, від 27.08.2020 року у справі №904/4928/17.

З викладеного вбачається, що з дня введення в дію даного Кодексу провадження у справі №915/1241/16 про банкрутство ТОВ "НІКА МЕБЛІ" здійснюється за правилами останнього.

Статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; - боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

У разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

За приписами ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній станом на час прийняття рішення ТОВ "Ніка Меблі" про заснування ТОВ "Ніколь МК" та внесення до його статутного капіталу майна, укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ніколь МК" та звернення ПАТ "ПроКредит Банк" до суду з заявою про спростування майнових дій боржника) правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

У разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статті 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 42 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає спеціальні підставі заявлення вимог про визнання правочинів недійсними та по суті розширює підстави для визнання недійсними правочинів, які визначені в статті 215 Цивільного кодексу України та надає можливість визнати недійсним правочин, яка відповідає вимогам цивільного та господарського законодавства, проте вчинений у період протягом року, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам.

Правочини боржника, які вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

Оскільки, період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними, ч.ч. 1 та 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаного у Кодексі строку, тому будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна може бути визнаний недійсним на підставі наведеної норми.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц надано визначення угодам (правочинам) боржника, що вчинені боржником на шкоду кредиторам. Такі угоди пойменовано фраудаторними правочинами.

У постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №04/01/5026/1089/2011, від 30.01.2019 у справі №910/6179/17, від 23.04.2019 у справі №19/5009/2383/11, від 30.01.2019 у справі №910/7827/17 зазначено, що господарським судам при розгляді спорів про оскарження правочинів зі спеціальних підстав, які встановлені законодавством про банкрутство, належить брати до уваги, що дії боржника, зокрема, але не виключно, щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, придбання майна за цінами вищими від ринкових для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів, та дій, що спрямовані на необґрунтоване, сумнівне чи непропорційне збільшення розміру зобов`язань. У період, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів чи прийняття на себе зобов`язань є підозрілими і можуть становити втручання у право власності інших кредиторів. Відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами, за умови, що такі дії призводять завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносять шкоду кредиторам.

Стаття 42 Кодексу України з процедур банкрутства регулює відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в період до порушення справи про банкрутство або після порушення справи про банкрутство. Зазначена стаття визначає підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

Згідно з ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, у відповідності до протоколу загальних зборів учасників боржника ТОВ "Ніка Меблі" від 26.05.2016 у складі засновників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 прийнято рішення заснувати ТОВ "Ніколь МК" та внести до статутного капіталу ТОВ "Ніколь МК" майно, а саме:

- Станок для криволінійної обробки скла і фацету BYM 1321, рік випуску 2015, вартістю 102000,00 грн.

- Мийка BQ1200, рік випуску 2015, вартістю 70000,00 грн.

- Станок для прямолінійної обробки скла вартістю 80000,00 грн.

- Нежитловий об`єкт, розташований за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Садова, 20, що належить на праві власності ТОВ "Ніка Меблі" на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2015, вартістю 99000,00 грн. Всього на загальну суму 351000,00 грн.

На підставі актів прийому-передачі від 27.05.2016 зазначене вище майно було передане від ТОВ "Ніка Меблі" до статутного капіталу ТОВ "Ніколь МК".

В подальшому між ТОВ "Ніка Меблі" в особі ОСОБА_1 , уповноваженого протоколом загальних зборів ТОВ "Ніка Меблі" від 06.06.2016, (продавець) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (покупці) укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ніколь МК" від 07.06.2016, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцям ( ОСОБА_1 - 34%, ОСОБА_2 - 33%, ОСОБА_3 - 33%) належну продавцю частку у статутному капіталі, вказану у п. 1.2 цього договору. Договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ніколь МК" від 07.06.2016 від імені ТОВ "Ніка-Меблі" підписаний ОСОБА_4 .

У відповідності до додаткової угоди № 1 від 07.06.2016 до договору сторони домовились вчинити продаж частки, вказаної у п. 1 Договору за ціною 351000,00 грн.

При цьому постановою Господарського суду Миколаївської області від 09.12.2016 про визнання боржника ТОВ "НІКА МЕБЛІ" банкрутом було встановлено, що за результатами проведеної інвентаризації ліквідаційною комісією було встановлено відсутність у боржника рухомого та нерухомого майна, дебіторської заборгованості та інших активів.

Згідно з даними обліку боржника та витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна у боржника перебувало заставне майно: кромкообліцовочний верстат Herbrok top 2003 комплектація №3, заводський №8067, 2013 року випуску, 1 шт., заставна вартість 104065,0; фрезерний верстат Felder F 700Z, заводський номер 423.04.461.12, 2012 року випуску, 1 шт., заставна вартість 33865,0 грн.; форматно-розкроєчний верстат Felder К 700S, заводський №423.03.140.12, 2012 року випуску, 1 шт., заставна вартість 43290,0 грн.; форматно-розкроєчний верстат Felder К 700S, заводський №424.06.260.13, 2013 року випуску, 1 шт., заставна вартість 49010,0 грн.; повітряний гвинтовий компресор виробництва компанії АВАС Італія, модель GENESIS 22/10 R500, серійний №САТ503280, 2011 року випуску, 1 шт., заставна вартість 49075 грн.

За результатами інвентаризації ліквідаційною комісією було встановлено відсутність вказаного майна, у зв`язку з чим була подана відповідна заява до правоохоронних органів.

Відтак, наявними матеріалами справи підтверджується, що боржником майже за півроку, що передував порушенню провадження у справі про банкрутство, було відчужено належне (передане) йому майно, заінтересованій особі, у розумінні ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, а саме ТОВ "Ніколь МК", яке створено засновниками ТОВ "Ніка Меблі".

До того ж, внаслідок такого відчуження, як встановлено під час процедури банкрутства, зокрема у вищевказаній постанові Господарського суду Миколаївської області від 09.12.2016, рухомого та нерухомого майна боржника стало недостатньо для задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство, порушеній 06.12.2016 року.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду з приводу наявності підстав для задоволення заяви АТ "ПроКредит Банк" в частині спростування майнових дії боржника ТОВ "Ніка Меблі" шляхом визнання недійсним рішення ТОВ "Ніка Меблі" в частині внесення до статутного капіталу ТОВ "Ніколь МК" від ТОВ "Ніка Меблі" майна, яке оформлено протоколом Загальних зборів учасників ТОВ "Ніка Меблі" від 26.05.2016 та актами прийому-передачі від 27.05.2016, згідно яких ТОВ "Ніка Меблі" передало до статутного капіталу ТОВ "Ніколь МК" майно, визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Ніколь МК" від 07.06.2016, згідно якого ТОВ "Ніка Меблі" передало у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 свою частку розміром 351000,00 грн., що складає 100% статутного капіталу ТОВ "Ніколь МК" та повернення ТОВ "Ніка Меблі" із власності ТОВ "Ніколь МК" майна.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків приймаючи рішення про повернення ТОВ "Ніка Меблі" із власності ТОВ "УК Південь" майна, а саме нежитлового об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на таке.

Так, статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 02.08.2019, тобто до прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення, державним реєстратором Комунального підприємства «ЕНЕРГО» Лубінською Оленою Миколаївною було вчинено реєстраційні дії щодо реєстрації права власності на майно, а саме нежитлові приміщення розміщені за адресою АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством «РВС Банк» на підставі іпотечного договору від 02.11.2006, кредитного договору від 02.11.2006, додаткової угоди до кредитного договору від 01.12.2006, повідомлення про порушення умов за кредитним договором.

Відтак, станом на час прийняття оскаржуваної ухвали, ТОВ "УК Південь" не було власником нежитлового об`єкту, який розташований за адресою Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Садова, 20 та який оскаржуваною ухвалою повернуто ТОВ "Ніка Меблі" із власності ТОВ "УК Південь", оскільки 02.08.2019 таке майна було зареєстровано за Акціонерним товариством «РВС Банк».

Проте, приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та необґрунтовано поклав на ТОВ "УК Південь", яке станом на час його прийняття не було власником спірного майна, обов`язок щодо його повернення на користь ТОВ "Ніка Меблі".

Наведене зумовлює скасування оскаржуваного рішення в цій частині із прийняттям нового рішення, про відмову у задоволенні заяви про повернення ТОВ "Ніка Меблі" із власності ТОВ "УК Південь" майна, а саме нежитлового об`єкту, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Садова, 20.

Судова колегія вважає необґрунтованими посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права з огляду на таке.

Згідно з частинами 3 та 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Порядок вручення судових рішень визначено у статті 242 ГПК України, за змістом частини 5 якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Частиною 11 статті 242 ГПК України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Судова колегія відзначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Так, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції повідомляв апелянта ТОВ "УК Південь" про розгляд справи шляхом направлення рекомендованих повідомлень за адресою визначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме Україна, 57134, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, селище Весняне, вул. Садова, будинок 20.

При цьому скаржник не повідомляв суд першої інстанції про зміну адреси або здійснення листування за іншою адресою.

До того ж, в апеляційній скарзі ТОВ "УК Південь" також вказує адресу для листування, яка вказана Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, як свідчать наявні матеріали справи, направлені на адресу ТОВ "УК Південь" рекомендовані поштові повідомлення поверталися до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» та «не затребуване».

З огляду на наведене, оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, колегія суддів вважає, що факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав процесуальні документи по справі за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і не звернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2020 у справі №904/2584/19).

Тому судова колегія не вбачає жодних процесуальних порушень в діях суду першої інстанції під час розгляду даної справи та прийняття оскаржуваної ухвали.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, які зумовлюють прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, решта доводів сторін, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, судом залишаються поза увагою.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення скасуванню в частині задоволення заяви про повернення ТОВ "Ніка Меблі" із власності ТОВ "УК Південь" майна, а саме нежитлового об`єкту, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Садова, 20 із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви в цій частині.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Скасувати пункт 5 резолютивної частини ухвали Господарського суду Миколаївської області від 07.12.2020 по справі №915/1241/16 про повернення ТОВ "Ніка Меблі" із власності ТОВ "УК Південь" майна, а саме нежитлового об`єкту, розташованого за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, вул. Садова, 20. В задоволенні заяви ПАТ "ПроКредит Банк" в цій частині відмовити. В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.04.2021.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Мишкіна М.А.