УХВАЛА

м. Київ

07.04.2021Справа № 910/13216/19 (910/4439/21)

Суддя Омельченко Л.В., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд»

(ідентифікаційний код: 40458839)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецнафта-

Сервіс» (ідентифікаційний код: 39416130)

про зобов`язання повернути товар на суму 5 147 060,14 грн.

у межах справи № 910/13216/19

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд»

(ідентифікаційний код 40458839)

про банкрутство

Без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд» звернулося до Господарського суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецнафта-Сервіс» (ідентифікаційний код: 39416130) про зобов`язання повернути товар по Договору зберігання № Х-0301-17/12 від 03.01.2017 на суму 5 147 060,14 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 (суддя Паламар П.І.) позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд» було передано для розгляду в межах справи № 910/13216/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд», яка перебуває у провадженні судді Омельченка Л.В.

У зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді Омельченка Л.В. у період з 31.03.2021 по 02.04.2021 (включно) у відпустці, розгляд матеріалів позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецнафта-Сервіс» (ідентифікаційний код: 39416130) про зобов`язання повернути товар по Договору зберігання № Х-0301-17/12 від 03.01.2017 на суму 5 147 060,14 грн розглядається суддею після виходу з відпуски у межах встановленого чинним законодавством строку.

Розглянувши подану позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд» про зобов`язання повернути товар по Договору зберігання № Х-0301-17/12 від 03.01.2017 на суму 5 147 060,14 грн, судом встановлено наступне.

Разом із вимогою про повернення товару на суму 5 147 060,14 грн позивачем було заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі та забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача.

Дослідивши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд», суд уважає за необхідне залишити її без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Частиною 3 ст. 37 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що Господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Як вбачається з ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд зазначає, що позовну заяву подано без додержання вимог статті 164 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, згідно приписів частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При цьому, судом зазначається, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто, будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12- 76гс18). Натомість, до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Заявлені вимоги позивача про зобов`язання виконати умови договору зберігання та повернути товар ґрунтуються на наявності грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецнафта-Сервіс», що виникли на підставі відповідного договору. Наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача до відповідача. Отже, позовні вимоги про зобов`язання виконати умови договору зберігання та повернути товар мають вартісну оцінку, носять майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається на підставі статті 4 Закону України «Про судовий збір» виходячи з розміру грошових вимог позивача, на припинення яких спрямовано позов.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (далі - Закон) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із підпунктом 1 пункту 2 статті 4 Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1-го розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.202 прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць становить - 2 270,00 грн.

З прохальної частини позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейж» вбачається, що на розгляд суду передано позовну вимогу майнового характеру про повернення товару на суму 5 147 060,14 грн.

З огляду на вказане, розмір судового збору за подання такого позову становить 77 205,90 грн. Проте, позивачем при зверненні з позовом до суду не надано належних доказів на підтвердження сплати судового збору у відповідному розмірі.

Водночас, позивачем у прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі із зазначенням про неможливість сплати судового збору у зв`язку з відсутністю достатньої кількості коштів на рахунку банкрута.

Статтею 8 Закону унормовано, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Згідно з частиною 2 цієї статті суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Цей перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним.

Отже, у суду відсутні підстави для відстрочення сплати судового збору позивачу в силу статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Як визначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (пункт 60).

За таких обставин, враховуючи положення статті 129 Конституції України, відповідно до яких основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 910/21040/17 від 23.08.2018, в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/1251/20 від 10.11.2020, у справі № 910/12370/19 від 26.08.2020, у справі № 910/16706/17 від 01.06.2020.

Разом із позовною заявою позивачем було заявлено вимогу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача.

Розглянувши вимогу позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача, суд відмовляє у її задоволенні, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Суд також звертає увагу на те, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з приписами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Одночасно, суд зазначає, що саме лише посилання заявника на те, що відповідач злісно ухиляється від сплати заборгованості у добровільному порядку, а також ухиляється від надання відповіді на претензію позивача, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову, не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Проте, позивачем при зверненні із вимогою про забезпечення позову до суду не надано належних доказів на підтвердження сплати судового збору у відповідному порядку і розмірі.

Крім того, відповідно до п. 6 та п. 7 ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, серед іншого, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Однак, у супереч встановленим вище нормам, позивачем не було надано пропозицій щодо зустрічного забезпечення та інших відомостей, потрібних для забезпечення позову.

Поряд із цим, відповідно до ч. 7 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Проте, зважаючи, що позивачем не було сформовано вимогу про забезпечення позову окремим документом, матеріали вказаної заяви судом позивачу не повертаються.

Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність усунення позивачем зазначених недоліків позовної заяви шляхом надання доказу сплати судового збору у відповідному порядку та обсязі, а також надання додаткових письмових доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин з урахуванням зазначених судом недоліків.

За таких обставин, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецнафта-Сервіс» (ідентифікаційний код: 39416130) про зобов`язання повернути товар по Договору зберігання № Х-0301-17/12 від 03.01.2017 на суму 5 147 060,14 грн підлягає залишенню без руху.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до частини 4 статті 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Керуючись статтями 164, 174, 232-234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд» про відстрочення сплати судового збору - відмовити.

2. У задоволенні вимоги про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд» шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецнафта-Сервіс» (ідентифікаційний код: 39416130) - відмовити.

3. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецнафта-Сервіс» (ідентифікаційний код: 39416130) про зобов`язання повернути товар по Договору зберігання № Х-0301-17/12 від 03.01.2017 на суму 5 147 060,14 грн - залишити без руху.

4. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю «Техойл Трейд» строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

5. Встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви про зобов`язання повернути товар по Договору зберігання № Х-0301-17/12 від 03.01.2017 на суму 5 147 060,14 грн шляхом надання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Ухвала набрала законної сили 07.04.2021, може бути оскаржена у відповідності до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.В. Омельченко