РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.04.2021Справа № 910/172/21

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Фізичної особи-підприємця Оронова Дмитра Леонідовича

до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

про стягнення 6 057,06 грн. та 95,59 доларів США,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Оронов Дмитро Леонідович (надалі - ФОП Оронов Д.Л.) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення 6 057,06 грн. та 95,59 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тривалим не виконанням відповідачем рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2015 у справі №904/3250/15 щодо перерахування грошових коштів позивача, у зв`язку з чим позивач заявляє про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 416,99 грн. та 95,59 доларів США, інфляційних у розмірі 4 090,06 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

26.01.2021 через канцелярію суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на відсутність правових підстав для стягнення 3% річних та інфляційних, а також невірного їх розрахунку.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

22.10.2013 між АТ КБ «ПриватБанк» (банк) та ФОП Ороновим Д.Л. (клієнт) підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якої клієнт приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.pb.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування від 22.10.2013 (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 (у гривні) та поточний рахунок № НОМЕР_2 (у доларах США) в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.05.2015 у справі №904/3250/15 за позовом ФОП Оронова Д.Л. до АТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити певні дії позовні вимоги задоволено, зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» виконати умови договору банківського рахунку від 22.10.2013 шляхом перерахування на користь ФОП Оронова Д.Л. згідно платіжних доручень №1 від 24.04.2015 грошових коштів на суму 2 120,50 доларів США та №2 від 24.04.2015 грошових коштів на суму 53 605,44 грн. на поточний рахунок № НОМЕР_3 відкритий в АТ «Сбербанк Росії» м. Київ МФО 320627, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ФОП Оронова Д.Л. 39 663,00 грн., 1 314 грн. 35 коп. (одну тисячу триста чотирнадцять грн. 35 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язання за Договором, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних у розмірі 2 416,99 грн. та 95,59 доларів США, інфляційних у розмірі 4 090,06 грн. за період з 01.12.2018 по 01.06.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Пунктом 1 частини 2 вказаної статті визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Наявність грошового зобов`язання відповідача по перерахуванню позивачу грошових коштів у розмірі 2 120,50 доларів США та 53 605,44 грн. підтверджується рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2015 у справі № 904/3250/15.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2013 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Отже, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2015 у справі № 904/3250/15 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов`язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

Пунктом 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За твердженням позивача, зобов`язання з перерахування коштів було виконано АТ КБ «ПриватБанк» 11.06.2020, що не заперечується відповідачем та в силу приписів ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Із доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що позивачем не вірно розраховано інфляційну складову, а саме невірно визначено індекси інфляції, що призвело до необґрунтованого збільшення інфляційних, так за даними офіційного веб-порталу Міністерства фінансів України (https://index.minfin.com.ua/economy/index/inflation/2017) індекси інфляції становили такі %: грудень 2018 року - 100,8; січень 2019 року - 101,0; лютий 2019 року - 100,5; березень 2019 року - 100,9; квітень 2019 року - 101,0; травень 2019 року - 100,7; червень 2019 року - 99,5; липень 2019 року - 99,4; серпень 2019 року - 99,7; вересень 2019 року - 100,7; жовтень 2019 року - 100,7; листопад 2019 року - 100,1; грудень 2019 року - 99,8; січень 2020 року - 100,2; лютий 2020 року - 99,7; березень 2020 року - 100,8; квітень 2020 року - 100,8; травень 2020 року - 100,3.

З урахуванням викладеного, здійснивши власний розрахунок, суд вважає за можливе стягнути з відповідача інфляційні у розмірі 3 636,18 грн. за заявлений період.

Суд погоджується з розрахунком 3% річних наданих позивачем та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 2 416,99 грн. та 95,59 дол. США.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ФОП Оронова Д.Л. 3% річних у розмірі 2 416,99 грн. та 95,59 дол. США. та інфляційних у розмірі 3 636,18 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог (інфляційні у розмірі 453,88 грн.) необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до попереднього розрахунку судових витрат, позивач вказує на понесення ним судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 2 102,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В обґрунтування заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу ПрАТ «Просто-Страхування» посилається на те, що факт надання правової допомоги позивачу підтверджується договором про надання юридичних послуг б/н від 24.12.2020, укладеним з адвокатом Новиком Максимом Сергійовичем, розрахунком суми витрат за надану правову допомогу, актом приймання -передавання грошових коштів від 30.12.2020 та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 30.12.2020.

Судом встановлено, що 24.12.2020 між адвокатом Новиком Максимом Сергійовичем (адвокат) та Фізичною особою - підприємцем Ороновим Дмитром Леонідовичем (клієнт) було укладено договір про надання юридичних послуг б/н, відповідно до якого адвокат відповідно до Цивільного кодексу України, Цивільно-процесуального кодексу України та інших законодавчих актів, що регулюють порядок надання юридичної допомоги зобов`язується надати клієнту юридичну допомогу в справах, що стосуються його прав та інтересів.

Із змісту пунктів 4.2, 4.4 вказаного договору вбачається, що розмір гонорару встановлюється за домовленістю сторін та сплачується в готівковій або без готівковій формі шляхом перерахування на банківський рахунок адвоката на протязі 3-х банківських днів з моменту підписання договору.

Згідно з розрахунком суми витрат за надану правову допомогу, адвокатом надано, а клієнтом прийнято правову допомогу на загальну суму 10 000,00 грн., який підписаний сторонами без зауважень та заперечень.

Судом досліджено, що адвокатом Новиком М.С. було надано послуги з попередньої консультації клієнта, узгодження позиції щодо підготовки позовної заяви про стягнення грошових коштів, аналізу судової практики, формування правової позиції на суму 4 000,00 грн., а також послуги з підготовки документів: позовної заяви про стягнення грошових коштів, проведення розрахунку інфляційних втрат, 3 % річних на суму 6 000,00 грн.

Згідно вказаного розрахунку сторони домовились про фактичну оплату суми у розмірі 8 000,00 грн., яка сплачена клієнтом адвокату 30.12.2020, що підтверджується розрахунком суми витрат за надану правову допомогу та квитанцією до прибуткового касового ордера від 30.12.2020.

Повноваження адвоката Новика М.С. підтвердженні ордером серії ЧН №118103 від 30.12.2020 та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000289, виданим 16.03.2018.

Отже, позивачем подано до матеріалів справи достатньо доказів на підтвердження факту надання адвокатом Новиком М.С. професійної правничої допомоги Фізичній особі - підприємцю Оронову Дмитру Леонідовичу в межах даної справи на суму 8 000,00 грн.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем судового збору за подання даного позову до суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За змістом пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах: майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на суму, заявлену позивачем до стягнення, судовий збір за подання позову повинен становити 2 102,00 грн.

Відповідно до п. 2.23 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що якщо факт недоплати судового збору з`ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору.

За таких обставин, суд вважає за необхідне достягнути в дохід держаного бюджету України судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

При цьому, витрати по сплаті судового збору та витрати професійну правничу допомогу відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Оронова Дмитра Леонідовича задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д; ідентифікаційний код 14360570) на користь Фізичної особи-підприємця Оронова Дмитра Леонідовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) 3% річних у розмірі 2 416 (дві тисячі чотириста шістнадцять) грн. 99 коп. та 95 (дев`яносто п`ять) доларів 59 центів США, інфляційні у розмірі 3 636 (три тисячі шістсот тридцять шість) грн. 18 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 606 (сім тисяч шістсот шість) грн. 21 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д; ідентифікаційний код 14360570) в дохід державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 998 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 53 коп. Видати наказ.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Оронова Дмитра Леонідовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) в дохід державного бюджету України судовий збір у розмірі 103 (сто три) грн. 47 коп. Видати наказ.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий