ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

07 квітня 2021 року м. ХарківСправа № 922/1189/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву ФОП Тихонченко Валентини Данилівни про забезпечення позову (вх. №1189/21 від 05.04.2021) у справі

за позовом Фізичної особи - підприємця Тихонченко Валентини Данилівни ( АДРЕСА_1 )
до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович (02000, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 47-Б, к. 44); 2. Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитро Анатолійович (61001, м. Харків, вул. Молочна, 18, к.25)
про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа - підприємець Тихонченко Валентина Данилівна звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк", в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 869 від 25.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 27.04.2021 на 12:30 . Також, вказаною ухвалою залучено до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Дмитра Олеговича та приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича.

Разом із позовною заявою, позивачем подано заяву про забезпечення позову (вх. №1189/21 від 05.04.2021) (надалі - Заява), в якій позивач просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення (виконавче провадження №64817466) на підставі виконавчого напису нотаріуса № 869, вчиненого 25.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитром Олеговичем.

Відповідно до ч.1 ст.140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив про те, що на момент вчинення спірного нотаріального напису (25.02.2021 року) існував і продовжує існувати спір щодо розміру заборгованості і таким чином, вказаний розмір заборгованості за генеральним договором не є безспірним, та не визнається боржником, а тому і сам договір застави, на підставі якого здійснюється стягнення майна з позивача, безпосередньо пов`язаний із генеральним договором, а відтак і із розміром заборгованості.

Отже, позивачем вказано про те, що стягнення за виконавчим документом (виконавчим написом нотаріуса), який є незаконним і оскаржується в судовому порядку, підлягає зупиненню до вирішення справи по суті.

У разі відсутності забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом виконавчі дії (стягнення) можуть призвести, наприклад, до реалізації арештованого майна позивача третім особам, що у випадку задоволення позовних вимог унеможливить виконання рішення суду та захист прав та інтересів позивача.

А тому, на переконання позивача застосування такого заходу забезпечення позову необхідним та достатнім як для дотримання принципів господарського процесу, так і для захисту прав та інтересів учасників справи.

Беручи до уваги викладене вище, позивач просить суд забезпечити позов шляхом зупинення стягнення (виконавче провадження №64817466) на підставі виконавчого напису нотаріуса № 869, вчиненого 25.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитром Олеговичем.

Відповідно до положень ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

При цьому, суд відзначає, що заяву про забезпечення позову викладено письмово, вона містить чіткі та зрозумілі аргументи на підтримку своїх доводів. Судом також враховано дію карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). З огляду на це суд не вбачає підстав для проведення судового засідання з метою вирішення заяви про забезпечення позову.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку, що наданих позивачем пояснень у своїй Заяві достатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, тому підстав призначати судове засідання немає.

Розглянувши Заяву, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на можливу реалізацію арештованого майна позивача третім особам в процесі стягнення за виконавчим документом без наведення відповідного обґрунтування настання таких виконавчих дій (щодо реалізації майна) не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Розглянувши доводи позивача, що зазначені у заяві про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не містить достатніх та обґрунтованих підстав підтверджених доказами згідно яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності забезпечення позову, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Всі доводи позивача зводяться лише до незгоди із спірним виконавчим написом та ймовірної можливості порушення майнових прав та інтересів позивача у майбутньому.

Однак суд зазначає, що наявність самих лише припущень позивача не свідчить про реальність вчинення виконавчих дій з реалізації майна позивача, які можна було б розцінити як перешкоджання виконання рішення у майбутньому шляхом переоформлення своєї власності на третіх осіб.

Подання позивачем позову в рамках судового розгляду у цій справі також не може бути безумовним доказом утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення може унеможливити виконання рішення у майбутньому є тільки його припущеннями, які не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Суд констатує, що належних та допустимих доказів, які б могли переконливо свідчити про те, що в разі невжиття заходів до забезпечення позову виконання рішення буде утруднене чи неможливим позивачем суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, зі змісту заяви реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення заяви ФОП Тихонченко Валентини Данилівни про забезпечення позову (вх. №1189/21 від 05.04.2021).

Керуючись статтями 74, 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ФОП Тихонченко Валентини Данилівни про забезпечення позову (вх. №1189/21 від 05.04.2021) відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у строки, встановлені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 07.04.2021 р.

Суддя Є.М. Жиляєв

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.