ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" березня 2021 р. Cправа № 902/22/21

за позовом: Фізичної особи підприємця Мельника Олега Васильовича АДРЕСА_1

до: Вінницької філії товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Б. Фрут" 22500, Вінницька обл., м. Липовець, вул. В. Копитка,62-а

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Б.Фрут" 81500, Львівська обл., м. Городок, вул. Артищівська, буд. 9 кор.1

про солідарне стягнення 357413,87 грн.

Суддя: Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання: Гнатик Є.Б.

за участю представників сторін:

позивача: Левицька-Корчун В.І.

відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

04.01.2021 р. до Господарського суду Вінницької області надійшов позов Фізичної особи підприємця Мельника Олега Васильовича до Вінницької філії ТОВ "Т.Б. Фрут" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Б. Фрут" про стягнення боргу 357 413,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачами 23.04.2020 р. укладено договір поставки № К/2020/19, на виконання умов якого позивач поставив товар (тріска паливна) відповідачу 2 на загальну суму 340 872,00 грн. Однак, відповідачем 2 свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару не виконано, внаслідок чого згідно розрахунків позивача станом на момент подання позовної заяви у відповідача 2 існувала заборгованість в сумі 340 872,00 грн по оплаті основного боргу. У зв`язку з порушенням строків оплати позивач нарахував три проценти річних та інфляційні втрати.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/22/21) передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 05.01.2021 р. відкрито провадження у справі № 902/22/21. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 03.02.2021 р.

22.01.2021 р. від ТОВ "Т.Б. Фрут" надійшов відзив на позовну заяву (вх. № канц. 01-34/601/21 від 22.01.2021 р.), в якому останній проти позову заперечує, зокрема вказує, що у відповідності до умов укладеного договору покупець повинен був здійснювати проплату відповідно до виставленого рахунку позивача, однак позивачем не було виставлено рахунок, тому строк оплати не настав. Оскільки строк плати за договором не настав, тому і нарахування штрафних санкцій є неправомірним.

25.01.2021 р. від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № канц. 01-34/676/21 від 25.01.2021 р.), в якому останній зазначив про правомірність заявлених вимог, та про необґрунтованість доводів зазначених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 03.02.2021 р. підготовче засідання у справі відкладено на 01.03.2020 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 03.02.2021 р.

03.02.2021 р. в судовому засідання представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог (вх. № канц. 01-34/1005/21 від 03.02.2021 р.), в якій остання відмовилась від вимог до Вінницької філії ТОВ «Т.Б. Фрут», суд дану заяву долучив до матеріалів справи та зазначив, що остання буде розглянута при винесенні рішення.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду 01.03.2021 р. повідомлено учасників справи про судовий розгляд справи по суті, що відбудеться 29.03.2021 р.

15.03.2021 р. від позивача надійшла заява (вх. № канц. 01-34/2378/21 від 15.03.2021 р.) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій останній просить суд стягнути з відповідача ТОВ "Т.Б. Фрут" витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

29.03.2021 р. від ТОВ "Т.Б. Фрут" надійшло заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (вх. № канц. 01-34/2902/21 від 29.03.2021 р.) , в якій останній просив суд відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення з ТОВ "Т.Б. Фрут" витрат на професійну правничу допомогу.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача.

Представники відповідачів не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 01.03.2021 р.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідачів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

23.04.2020 р. між Фізичною особою підприємцем Мельник Олегом Васильовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Т.Б. Фрут" в особі Вінницької філії ТОВ "Т.Б. Фрут" було укладено договір поставки № К/2020/19.

Умови договору було погоджено, що Товаром, що є предметом поставки за цим договором є: тріска паливна тв. порід деревини. В порядку та на умовах визначених даним договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцю товар а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його вартість (п.1.1 договору).

Пунктом 1.1. договору встановлено, що ціна товару, що постачається становить 1 200,00 грн в тому числі ПДВ 20% за одну тонну.

Загальна вартість цього договору складається із сум усіх поставок Товару, що були здійснені по даному договору та зазначені у рахунках і видаткових накладних, за якими покупець отримав товар від Постачальника (п.2.2. договору).

Покупець здійснює оплату за Товар на підставі виставленого рахунку на умовах повної чи часткової передоплати, за згодою сторін можлива оплата після отримання товару, але не пізніше десяти днів, з дня отримання товару (п. 2.3. договору).

Згідно п. 3.1. договору поставка здійснюється постачальником на підставі замовлення, наданого покупцем, у якому зазначається асортимент, кількість та дата передачі товару. Прийняття та узгодження замовлення здійснюється через електронний, факсимільний чи телефонний зв`язок. Транспортні витрати, пов`язані з доставкою товару від постачальника до покупця, оплачуються за домовленістю сторін покупцем або постачальником.

Відповідно до п. 3.2. договору строк поставки становить 10 календарних днів з моменту здійснення покупцем попередньої оплати.

Згідно п. 3.5. договору право власності, ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту приймання товару і підписання видаткових накладних.

Пунктом 7.1. договору сторони погодили, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020 р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

На виконання умов договору позивачем було поставлено Товар передбачений договором на загальну суму 340 872,00 грн, що підтверджується видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 21-33).

Як стверджує позивач відповідачу 2 засобами електронного зв`язку були виставлені рахунки, при цьому залишені неоплачені.

З метою позасудового врегулювання спору, позивачем 10.12.2020 р. на адресу відповідачів рекомендованими листами з описом було направлено вимоги щодо погашення боргу.

Згідно інформації з реєстру поштових відправлень, відповідачем-2 вказану вище вимогу позивача було отримано 15.12.2020, р. а відповідачем-1 дану вимогу не отримано до даного часу.

Отже, наявність заборгованості змусило позивача звернутись до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення заяви представника позивача про уточнення позовних вимог та закриття провадження у справі в частині вимог до Вінницької філії товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Б. Фрут», з огляду на наступне:

Суд дослідивши заяву представника позивача про уточнення позовних вимог дійшов висновків, що остання є заявою про відмову від позовних вимог до відповідача 1.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь - якій стадії судового процесу.

Частина 6 названої статті вказує, що суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Зі змісту вказаної норми слідує, що звернення до суду з позовом, як і відмова від нього чи його частини є формою реалізації процесуального права позивача на вчинення відповідної дії, яке є абсолютним, тобто, не залежить від мотивів позивача чи волі інших сторін у справі.

Згідно з ч. 1-3, 5 ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

При цьому судом враховано, що заява про відмову від позовних вимог в частині стягнення боргу з відповідача 1 підписана уповноваженим представником Левицькою-Корчун В.І., у якої наявні повноваження на вчинення відповідної процесуальної дії, а тому відмова представника позивача від позову в частині приймається судом.

Крім того, суд зазначає, що відмова позивача від позову в частині вимог до відповідача 1 не суперечить законодавству, не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб, а наведені у ній обставини підтверджуються належними доказами.

За таких обставин відмова позивача від позову в частині вимог до відповідача 1, підлягає прийняттю господарським судом, а провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України закриттю в цій частині.

З огляду на викладене предметом розгляду у даній справі є вимога фізичної особи підприємця Мельника Олега Васильовича до товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Б. Фрут» про стягнення 357 413, 87 грн боргу.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки № К/2020/19 від 23.04.2020 р.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт поставки позивачем товару на загальну суму 340 872,00 грн підтверджується видатковими накладними, а саме: № 26 від 02.06.2020 р. на загальну суму 23 520,00 грн; № 27 від 04.06.2020 р. на загальну суму 38 184,00 грн; № 28 від 09.06.2020 р. на загальну суму 37 2272,00; № 30 від 10.06.2020 р. на загальну суму 25 800,00 грн; № 31 від 11.06.2020 р. на загальну сум 23 784,00 грн; № 33 від 12.06.2020 р. на загальну суму 23 640,00 грн; № 34 від 12.06.2020 р. на загальну суму 23 760,00 грн; № 35 від 15.06.2020 р. на загальну суму 24 072,00 грн; № 36 від 15.06.2020 р. на загальну сум 23 472,00 грн; № 37 від 16.06.2020 р. на загальну суму 23 256,00 грн; № 42 від 07.07.2020 р. на загальну суму 22 512,00 грн; № 43 від 07.07.2020 р. на загальну суму 22 632,00 грн; № 44 від 10.07.2020 р. на загальну суму 28 968,00 грн

Вказані видаткові накладні підписані та скріплені печатками сторін у справі.

Так, матеріалами справи стверджується, що позивачем виставлялись рахунки на оплату за поставлений товар, натомість відповідачем 2 не здійснено розрахунки, оскільки за доводами останнього він їх не отримував (а.с. 8-20).

Водночас суд зауважує, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. На це звернув увагу Верховний Суд (Касаційний господарський суд) в постанові від 29.04.2020 р. у справі № 915/641/19.

З урахуванням викладеного доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву не беруться судом до уваги.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Станом на дату прийняття рішення у відповідача існує заборгованість з оплати основного боргу за поставлений товар (тріска паливна) на загальну суму 340 872,00 грн.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 340 872,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо нарахованих позивачем трьох процентів річних, інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, та встановив, що позивачем допущено помилку в розрахунку інфляційних втрат.

Здійснивши перерахунок відповідно до ситеми "Ліга-Закон" до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати в розмірі 12 782,65 грн. Здійснивши перерахунок відповідно до ситеми "Ліга-Закон" до стягнення з відповідача 3% відсотки річних нараховані правильно, отже вони підлягають стягненню в сумі 3 408,72 грн. (розрахунок додається).

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020 р.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і в кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищевикладене слід зазначити, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, до задоволення позов підлягає частково.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Крім того представником позивача, заявлено вимогу про стягнення з відповідача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В якості доказів понесених витрат на правничу допомогу представника позивача долучено угоду про надання послуг адвоката від 01.12.2020 р.; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордером на надання правничої (правової) допомоги від 28.12.2020 р.; акт виконаних робіт від 03.02.2021 р. в загальному розмірі 10 000,00 грн; прибутковий ордер № 15 від 03.03.2021 р.;

За змістом статті 123 ГПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У положеннях ГПК України закріплено вимогу до кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 124 ГПК). Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення частин 5-7 статті 129 ГПК попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Аналіз положень статей 126-129 ГПК України вказує на те, що процесуальне законодавство надає можливість іншій стороні подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у разі незгоди із розрахунком витрат, наведеним у відповідній заяві.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що 29.03.2021 р. від відповідача ТОВ "Т.Б. Фрут" надійшло заперечення на заяву представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування поданої заяви представником ТОВ "Т.Б. Фрут" зазначено, що дана справа є нескладною та не потребує вивчення великої кількості документів і судової практики, тому вважає, що заявлена до відшкодування позивачем вартість правничої допомоги не є співмірною щодо наданих послуг.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 126 ГПК України). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Окрім того, у зазначеній постанові висловлено позицію, що розподілу підлягають витрати на професійну правничу допомогу незалежно від того чи їх фактично сплачено чи має бути сплачено, що слідує зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що відповідачем не доведено не співмірність заявлених витрат, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача в сумі 10 000,00 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про задоволення заяви представника позивача щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат у розмірі 10 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині вимог до Вінницької філії товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Б. Фрут" на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Б.Фрут" (81500, Львівська обл., м. Городок, вул. Артищівська, буд. 9 кор.1, ) на користь фізичної особи підприємця Мельника Олега Васильовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 340 872,00 грн заборгованості; 12 782,65 грн інфляційних втрат; 3 408,72 грн 3 % річних; 5 355,95 грн судового збору; 10 000,00 грн витрати на правничу допомогу.

4. В решті позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на електронні адреси: позивачу - ; відповідачу - .

Повне рішення складено 08 квітня 2021 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (21001, м. Вінниця, вул. Тімірязєва, 23)

3,4 - відповідачам (81500, Львівська обл., м. Городок, вул. Артищівська, буд. 9 кор.1; 22500, Вінницька обл., м. Липовець, вул. В. Копитка,62-а)