РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2021Справа № 910/1342/21
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Бабич М.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги"

до Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот"

про стягнення 491 235,84 грн,

Представники сторін:

від позивача: Марковська В.В.,

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" до Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" про стягнення штрафу у розмірі 491 235,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем обовязку з повідомлення постачальника про дострокове розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу № 2083017ПВ83017 від 28.12.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання для розгляду справи № 910/1342/21 призначено на 01.03.2021.

16.02.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов.

23.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

В судове засідання 01.03.2021 з`явився представник позивача.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити в судовому засіданні перерву до 29.03.2021.

В судове засідання 29.03.2021 з`явився представник позивача.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив оголосити в судовому засіданні перерву до 07.04.2021.

В судове засідання 07.04.2021 з`явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, уповноваженого представника не направив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується його розпискою в засіданні 29.03.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, а його неявка не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 07.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Судноплавна компанія "Укррічфлот" (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 2083017ПВ83017, відповідно до якого цей договір про постачання електричної енергії споживачу (надалі також - Договір) встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції Споживачу Постачальником та укладається Сторонами, з урахуванням статей 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом підписання Сторонами двох примірників, які мають однакову юридичну силу, один з яких зберігається у Постачальника, другий - у Споживача. Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів (пункти 1.1, 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору, за цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Першим розрахунковим періодом постачання електричної енергії Споживачу за цим Договором є січень 2019 року, якщо інша дата не визначена комерційною пропозицією. Строк дії цього Договору зазначено у розділі 13 Договору. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (пункти 3.1, 3.2, 5.5 Договору).

Відповідно до пунктів 10.1 - 10.3 Договору Споживач має право в будь-який момент часу змінити постачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником та повідомити Постачальника про свій намір не менше ніж як за 21 день до закінчення розрахункового періоду, вказавши дату або строки, в які буде відбуватись така зміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії), якщо інше не передбачено в комерційній пропозиції. Протягом 14 календарних днів після зміни постачальника, Споживач може ініціювати процедуру переходу до іншого електропостачальника. В такому випадку Споживач повинен повідомити Постачальника про свій намір не менше ніж як за 21 день до закінчення розрахункового періоду, якщо інше не передбачено в комерційній пропозиції. Зміна постачальника електричної енергії здійснюється згідно з порядком, встановленим ПРРЕЕ.

Договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами. За умови дострокового розірвання Договору за ініціативою Споживача, Споживач зобов`язаний сплатити Постачальнику передбачені обраною Споживачем комерційною пропозицією штрафні санкції чи іншу фінансову компенсацію за дострокове припинення Договору. Дія цього Договору також припиняється у наступних випадках: анулювання Постачальнику ліцензії на постачання; банкрутства або припинення господарської діяльності Постачальником; у разі зміни власника об`єкта Споживача; у разі зміни електропостачальника (пункти 13.1, 13.3, 13.5 Договору).

До матеріалів справи долучено додаток № 2 до договору "Комерційна пропозиція постачальника електричної енергії ТОВ "Київські енергетичні послуги" згідно з пунктами 4.1, 9.1, 10.4 якої 100% попередня оплата заявлених обсягів споживання електричної енергії не пізніше ніж за 5 календарних днів до дати початку розрахункового періоду з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію. У випадку не повідомлення (повідомлення з порушенням строків) Постачальника про дострокове припинення (розірвання) договору споживачем, споживач сплачує штраф у розмірі подвійної вартості електричної енергії, заявленої споживачем, як прогнозований обсяг споживання в місяці, в якому було подано повідомлення про дострокове припинення дії договору та зазначеної в додатку № 4 до договору "Прогнозовані обсяги постачання електричної енергії споживачу". За умови дострокового припинення (розірвання) Договору за ініціативою Споживача, Споживач зобов`язаний сплатити Постачальнику штрафні санкції зазначені в п. 9 Комерційної пропозиції, чи іншу фінансову компенсацію за дострокове припинення Договору, а також додатковий рахунок за результатами минулих розрахункових періодів, в якому буде враховано відхилення прогнозних від фактичних значень, щодо ціни та обсягів споживання.

14.03.2019 позивач отримав від ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" лист № 01/3/06-1449 від 11.03.2019, в якому останній повідомив про отримання та погодження запиту ТОВ "Енера" на зміну з 01.04.2019 електропостачальника споживача ПрАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот".

Листом від 29.03.2019 № 25/4/10/5897 позивач повідомив відповідача про розірвання договору № 2083017ПВ від 28.12.2019 та про продовження його дії в частині взаєморозрахунків. В листі зазначено, що на виконання п. 3.1.10 ПРРЕЕ та відповідно до п. 10.1, 13.5, 13,6 договору позивач з 01.04.2019 не є постачальником електричної енергії для відповідача.

26.04.2019 відповідач звернувся до позивача з листом № 09-03/905, в якому просив повернути суму попередньої оплати за кількома договорами, в зв`язку з їх припиненням та про взаємозалік заборгованості позивача перед відповідачем у сумі 11404,31 грн.

16.05.2019 позивач звернувся до відповідача з листом № 25/4/7/10/8196, в якому просив сплатити штраф у зв`язку з неповідомленням відповідачем про зміну електропостачальника. До листа був долучений рахунок № 2083017/1 від 14.05.2019 щодо сплати штрафу у розмірі 491 235,84 грн за березень 2019 року. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, цей лист отриманий відповідачем 20.05.2019.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що всупереч умовам Договору до нього не надходило повідомлення безпосередньо від відповідача про намір змінити постачальника шляхом укладення нового договору на постачання електричної енергії з новим електропостачальником. Оскільки відповідачем було порушено умови Договору щодо повідомлення позивача про дострокове припинення (розірвання) Договору, позивач нарахував та заявив до стягнення штраф у розмірі 491 235,84 грн відповідно до умов Договору та Комерційної пропозиції.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що не порушив умови щодо повідомлення позивача про припинення (розірвання) договору, оскільки у встановлений термін та порядку повідомив нового електропостачальника про зміну електропостачальника. Також відповідач вважає, що умови Договору та Комерційної пропозиції до нього у вказаних частинах містять умови, які створювати обмежень права Позивача на зміну електропостачальника та накладають додаткові фінансові зобов`язання на Позивача за здійснення реалізації права на зміну електропостачальника, такі умови у відповідних частинах в силу приписів ч. 10 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», абз. 2 п. 3.1.5 ПРРЕЕ, ст.ст. 215, 216 ЦК України та роз`яснень викладений в Постанови Пленум Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 являються нікчемними та до них мають бути застосовані наслідки недійсності. Крім того, як стверджує відповідач, безпідставність доводів позивача підтверджується і висновками НКРЕКП, викладеними в листі від 22.07.2019 №7689/20.3/7-19. Також, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що зміна постачальника завдала Відповідачу збитків.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

За змістом статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються, зокрема, строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору. Жодне положення договору постачання електричної енергії споживачу не має створювати обмежень права споживача на зміну електропостачальника. Крім того, договір не може містити положення, що накладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який здійснює зазначене право. В іншому разі таке положення вважається недійсним з моменту укладення договору.

Згідно зі статтею 58 зазначеного Закону споживач має право змінювати електропостачальника на умовах, визначених цим Законом та правилами роздрібного ринку.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про ринок електричної енергії" зміна електропостачальника споживачем здійснюється на безоплатній основі у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку. Зміна електропостачальника за ініціативою споживача має бути завершена у строк не більше трьох тижнів з дня повідомлення таким споживачем про намір змінити електропостачальника.

Згідно з пунктом 1.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 (далі Правила № 312) цей нормативно-правовий акт регулює взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Відповідно до пункту 3.1.8 Правил № 312 договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.

Споживач має право в установленому цими Правилами порядку на зміну електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії споживачу (постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг) з новим електропостачальником (пункт 6.1.1 Правил № 312).

За змістом пункту 6.1.3 Правил № 312 зміна електропостачальника за ініціативою споживача має бути завершена протягом періоду, що починається з дня повідомлення споживачем нового електропостачальника про наміри змінити попереднього електропостачальника, але у строк, що не перевищує 21 календарний день з дня вказаного повідомлення. Днем повідомлення споживачем про намір змінити електропостачальника вважається дата зафіксованого звернення споживача до нового електропостачальника щодо наміру укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу. Якщо споживач має чинний договір про постачання електричної енергії споживачу з фіксованим терміном (строком) дії, з метою уникнення штрафних санкцій за дострокове розірвання договору з боку попереднього електропостачальника споживач повинен повідомити нового електропостачальника про намір укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу за 21 календарний день до дати закінчення терміну (строку) дії чинного договору.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина 2 статті 653 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частинами 1 і 2 статті 598 цього Кодексу зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

В даному випадку і договором, і законом передбачено право споживача в односторонньому порядку розірвати договір з попереднім постачальником електроенергії та укласти договір з новим постачальником, для чого передбачено певну процедуру. Суд зазначає, що відповідачем було дотримано процедуру зміни електропостачальника, обумовлену законодавством. Проте, обов`язковим для виконання сторонами договором сторони передбачили обов`язок споживача повідомляти постачальника про намір змінити електропостачальну організацію та встановлено строки такого повідомлення, крім того, передбачено наслідки не виконання обов`язку з повідомлення у вигляді штрафу.

Відповідач не заперечує тієї обставини, що він не повідомив позивача про намір змінити електропостачальну організацію.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже, споживач у випадку дострокового розірвання договору за його ініціативою зобов`язаний сплатити постачальнику штрафні санкції, за умови не повідомлення постачальника або повідомлення про дострокове припинення договору з порушенням строків встановлених договором, тобто за 21 день до такої зміни.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Учасники господарських відносин, відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 9.1, 10.4 "Комерційної пропозиції постачальника електричної енергії ТОВ "Київські енергетичні послуги" у випадку не повідомлення (повідомлення з порушенням строків) Постачальника про дострокове припинення (розірвання) договору споживачем, споживач сплачує штраф у розмірі подвійної вартості електричної енергії, заявленої споживачем, як прогнозований обсяг споживання в місяці, в якому було подано повідомлення про дострокове припинення дії договору та зазначеної в додатку № 4 до договору "Прогнозовані обсяги постачання електричної енергії споживачу". За умови дострокового припинення (розірвання) Договору за ініціативою Споживача, Споживач зобов`язаний сплатити Постачальнику штрафні санкції зазначені в п. 9 Комерційної пропозиції, чи іншу фінансову компенсацію за дострокове припинення Договору, а також додатковий рахунок за результатами минулих розрахункових періодів, в якому буде враховано відхилення прогнозних від фактичних значень, щодо ціни та обсягів споживання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

В даному випадку відповідач не довів жодними доказами, що ним вчинялись дії спрямовані на уникнення порушення умов укладеного між позивачем та відповідачем договору. Проте виконання відповідачем умов законодавства щодо порядку зміни електропостачальника не спростовує його обов`язку виконувати умови укладеного ним договору.

Відповідно до матеріалів справи, позивач здійснив розрахунок штрафу відповідно формули, наведеної у п. 1 Комерційної пропозиції та з урахуванням прогнозованого обсягу споживання електричної енергії споживача у березні 2019 року, а саме: 103 000 кВт*год х 1,98720 грн за кВт*год + 20% ПДВ х 2.

Відповідач не надав суду контррозрахунку та не надав спростував відповідними доказами, що очікуваний обсяг споживання електроенергії у березні 2019 року був іншим, ніж наданий позивачу за його зверненням оператором системи розподілу - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі».

Отже, перевіривши розрахунок штрафних санкцій, здійснений позивачем, суд визнає його арифметично правильним та обґрунтованим.

При цьому, суд розглянув так відхилив як необґрунтовані заперечення відповідача проти позову, з огляду на таке.

Суд звертає увагу, що за наслідками розгляду скарги відповідача НКРЕКП листом від 22.07.2019 №7689/20.3/7-19 повідомила скаржника та позивача, що лист, надісланий позивачем на адресу відповідача від 29.03.2019 №25/4/10/5897, підтверджує виконання вимог, передбачених процедурою зміни споживачем електропостачальника, відповідно до розділу IV відповідних Правил.

Разом з цим, обов`язковим для виконання сторонами договором сторони передбачили обов`язок споживача повідомляти постачальника про намір змінити електропостачальну організацію та встановлено строки такого повідомлення, крім того, передбачено наслідки невиконання обов`язку з повідомлення у вигляді штрафу.

З огляду на викладене, суд не приймає як належне твердження відповідача , що а ні нормами ПРРЕЕ, а ні умовами примірного договору не передбачено обов`язку споживача повідомляти попереднього електропостачальника про зміну електропостачальника та про розірвання договору з попереднім електропостачальником.

Відповідно до ч. 9, 10 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" загальні положення та умови договору мають бути справедливими і прозорими, викладеними чітко і ясно, не містити процедурних перешкод, що ускладнюють здійснення прав споживача. Жодне положення договору постачання електричної енергії споживачу не має створювати обмежень права споживача на зміну електропостачальника. Крім того, договір не може містити положення, що накладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який здійснює зазначене право. В іншому разі таке положення вважається недійсним з моменту укладення договору.

Згідно з п. 10 ч. 7 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються: строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору.

Отже, договір може містити положення про покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору і вказані положення не суперечать чинному законодавству та ніяким чином не обмежують право споживача вільно обирати постачальника та змінювати постачальника.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, суд не вбачає в укладеному сторонами договорі порушень закону, які б свідчили про його нікчемність. Доказів того, що договір у судовому порядку визнаний недійсним відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, доводи відповідача про нікчемність укладеного між сторонами правочину не доведено належними, допустимими та вірогідними доказами.

Щодо доводів відповідача про суперечність умов укладеного ним договору умовам примірного договору, суд зазначає, що відповідно до ст. 184 ГК України при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами. Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу. Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 179 Господарського кодексу України Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Тобто, примірні договори містять орієнтовні умови, які є рекомендованими для суб`єктів господарювання, а тому відступлення сторонами від умов примірного договору не суперечить законодавству та не є підставою для порушення будь-якої зі сторін умов укладеного нею договору.

Щодо тверджень відповідача про відсутність доказів понесення позивачем збитків суд звертає увагу, що сам лише факт відсутності в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків через неналежне виконання відповідачем свого обов`язку не може бути єдиною самостійною підставою для відмови у стягненні штрафних санкцій або зменшення їх розміру. Інших підстав відповідачем наведено суду не було.

При вирішенні даної справи суд також враховує постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2020 у справі № 910/1957/20 в аналогічному спорі.

Водночас, стосовно клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення штафу, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України)

Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України). Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. За змістом норми частини 1 статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14).

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі № 6-75цс15, формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не лише з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Згідно з частин 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013).

За твердженнями відповідача, у даному випадку строк позовної давності має відраховуватись з моменту укладення ним договору з новим електропостачальником ТОВ «Енера», тобто, з 28.02.2020.

Однак, з указаними твердженнями відповідача суд не погоджується, оскільки зазначений договір укладений між відповідачем та ТОВ «Енера», позивач не є його стороною, тому не міг бути обізнаний про його існування з моменту укладення.

Натомість, матеріалами справи підтверджується, що позивач дізнався про зміну з 01.04.2019 електропостачальника Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" з листа Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» від 11.03.2019 № 01/3/06-1449, отриманого позивачем 14.03.2019, про що свідчить штемпель вхідної кореспонденції.

Оскільки доказів того, що позивач був обізнаний про зазначені обставини раніше вказаної дати, матеріали справи не містять, суд доходить висновку, що саме з моменту отримання вказаного листа і розпочався строк позовної давності про стягнення штрафних санкцій у даному випадку, а саме, з 14.03.2019 та мав би сплинути 14.03.2020.

Однак, суд звертає увагу, що пунктом 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин, дія якого триває в даний час.

Ураховуючи викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги", звернувшись до суду 27.01.2021, дотрималось строку позовної давності, який в силу наведеного продовжено з 12.03.2020.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Разом з тим, частиною 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки позивачем внесено судового збору більше на 198,66 грн, ніж було передбачено за подання згаданого позову, суд дійшов висновку про необхідність повернення позивачу надмірно сплаченої суми судового збору за його клопотанням, заявленим у позові.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, статтею 7 Закону України «Про судовий збір», Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" (вул. Електриків, буд. 8, м. Київ, 04071, ідентифікаційний код 00017733) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (вул. Юрія Іллєнка, буд. 31, м. Київ, 04050, ідентифікаційний код 41916045) штраф у розмірі 491 235,84 грн та судовий збір у розмірі 7 368,54 грн.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (вул. Юрія Іллєнка, буд. 31, м. Київ, 04050, ідентифікаційний код 41916045) зі спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 198,66 грн, сплачений відповідно до платіжного доручення № 1727395 від 17.09.2020 на суму 1 891,80 грн, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 910/1342/21.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 13.04.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко