УХВАЛА

м. Київ

01.04.2021Справа № 910/21981/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Лаврова В.О., розглянувши матеріали справи

за скаргою Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод»

на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни у справі №910/21981/16

за позовом Національного банку України

до Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод»

третя особа Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»

про звернення стягнення на предмет іпотеки

за участі представників:

від позивача - Бірюкова О.А. (уповноважений представник);

від відповідача - Місевра А.І. (уповноважений представник);

(скаржника)

від третьої особи - не з`явився;

від ДВС - Юлдашев Ю.М. (уповноважений представник);

від розпорядника майном - Шаматрін Є.М. (уповноважений представник);

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 року у справі №910/21981/16 позовні вимоги Національного банку України задоволено, у рахунок погашення заборгованості ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перед Національним банком України у розмірі ,91 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки (нежилі будівлі), що належить ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод», за іпотечним договором від 12.11.2009, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах із початковою вартістю 216509400 грн, та на предмет застави, що також належить відповідачу, за договором застави від 09.02.2010, шляхом продажу предметів застави на прилюдних торгах із початковою вартістю 70776400 грн.

Не погоджуючись із постановленим рішення ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 року у справі № 910/21981/16.

Постановою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 року у справі № 910/21981/16 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2017 року у справі №910/21981/16 змінено, шляхом виключення з резолютивної частини рішення фраз наступного змісту «шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах із початковою вартістю предмету іпотеки в сумі 216509400 грн» та «шляхом продажу предметів застави на прилюдних торгах із початковою вартістю предметів застави в сумі 70776400 грн», а також вартості предметів застави, що підлягають реалізації. Враховуючи викладене, - доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: «Встановити спосіб реалізації предметів іпотеки та застави шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за ціною, визначеною при примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.».

27.01.2021 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідні накази.

16.03.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» надійшла скарга на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни, в якій скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни, яка полягає у невиконанні вимог статей 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження», п. 17 Інструкції з організації примусового виконання рішень у зв`язку з не прийняттям постанови про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 64578636 щодо виконання наказу Господарського суду м. Києва від 27.01.2021 року у справі № 910/21981/16 (про звернення стягнення на предмет застави та іпотеки); зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савку Ліану Олегівну виконати вимоги статей 34, 35 Закону України «Про виконавче провадження», п. 17 Інструкції з організації примусового виконання рішень та винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 64578636 щодо виконання наказу Господарського суду м. Києва від 27.01.2021 року у справі № 910/21981/16 (про звернення стягнення на предмет застави та іпотеки).

За приписами ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч.1 ст.342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 скаргу Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» прийнято до провадження та призначено розгляд скарги до розгляду.

17.03.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання в якому останній просить зупинити стягнення на підставі наказу Господарського суду м. Києва від 27.01.2021 у справі №910/21981/16 (про звернення стягнення на предмет іпотеки).

19.03.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про направлення матеріалів справи №910/21981/16 за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи про банкрутство №910/23627/16 ПАТ «Київський суднобудівний-судноремонтний завод».

26.03.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Національного банку України надійшло письмове заперечення на скаргу у якій стягувач зазначив, що скаржником у поданій до суду скарзі не зазначено які саме його права порушені діями державного виконавця, також вказав, що оскаржувані дії державного виконавця не суперечили вимогам чинного законодавства та не порушили жодних прав боржника, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення скарги.

Окрім того, позивач зазначив, відкриття провадження у справі про банкрутство щодо боржника не змінює суті заставного (іпотечного зобов`язання, зазнає зміни лише процедура задоволення вимог кредитора, які забезпечені заставою (іпотекою), з урахуванням чого норми Кодексу України з процедур банкрутства щодо забезпечених кредиторів слід застосовувати з огляду на суміжні норми законодавства про заставу (іпотеку).

Також, позивач зазначив, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для зупинення виконавчого провадження .

26.03.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції надійшов відзив на скаргу на дії та рішення державного виконавця в якому зазначено, що відкриття провадження у справі про банкрутство щодо боржника не змінює суті заставного (іпотечного зобов`язання, зазнає зміни лише процедура задоволення вимог кредитора, які забезпечені заставою (іпотекою), з урахуванням чого норми Кодексу України з процедур банкрутства щодо забезпечених кредиторів слід застосовувати з огляду на суміжні норми законодавства про заставу (іпотеку), а тому державний виконавець відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Окрім того, у поданому відзиві Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції зазначив, що у державного виконавця були відсутні правові підстави для зупинення виконавчого провадження.

Представник позивача в судовому засіданні 01.04.2021 заперечив проти задоволення скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.04.2021 підтримав подану скаргу та просив суд задовольнити відповідну скаргу в повному обсязі. Додатково вказав, що дія мораторію автоматично не припинилась, оскільки є продовженою на час дії в Україні карантину, запровадженого відповідними постановами Уряду України.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судовому засіданні 01.04.2021 заперечив проти задоволення скарги.

Розпорядник майна в судовому засіданні 01.04.2021 просив задовольнити скаргу в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду скарги був повідомлений у встановленому законом порядку.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

В силу ст.1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Звертаючись із розглядуваною скаргою скаржник стверджує, що 02.03.201 останній отримав від державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни у справі постанову про відкриття виконавчого провадження №64578636 від 19.02.2021 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва у справі №190/21981/16 від 27.01.2021 про звернення стягнення на предмет іпотеки та постанову про арешт майна боржника від 19.02.2021, у зв`язку з чим, 04.03.2021 боржник звернувся до державного виконавця із заявою про зупинення виконавчих дій у зв`язку з порушення щодо боржника справи про банкрутство та відповідними обмеженнями відповідно до Кодексу України з процедури банкрутства, проте станом на подання відповідної скарги постанова про зупинення виконавчого провадження не прийнята, виконавче провадження має статус «відкрито».

Боржник вважає, що бездіяльність державного виконавця, що полягає у не зупиненні виконавчих дій є незаконною, оскільки:

- державним виконавцем у супереч ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» не зупинено виконавче провадження;

- державним виконавцем у супереч ч. 1-3 ст. 41 Кодексу України з процедури банкрутства продовжують вчинятись дії в рамках виконавчого провадження

Скаржник зазначає, що з моменту відкриття стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника і норми Кодексу України з процедури банкрутства застосовуються переважно щодо інших законодавчих актів.

З огляду на викладене скаржник зазначає, що будь-яке відчуження майна боржника, зокрема того що знаходиться в заставі, здійснюється з нагляду розпорядника майна та вирішується виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство, а тому виконавче провадження №64578636 щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 27.01.2020 у справі №910/21891/16 підлягає зупиненню.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч. 2 зазначеної статті Закону, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1 ст. 13 Закону визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно- правовими актами.

Відповідно до ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 34 Закону визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).

Відповідно до ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно положень ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Положеннями ч. 1 ст. 41 КУзПБ передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна.

Частиною 3 ст. 41 КУзПБ визначено, що Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення (ч. 5 ст. 41 Кодексу).

Абзацем 2 ч. 8 ст. 41 КУзПБ встановлено, що стосовно задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, дія мораторію припиняється автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.08.2017 порушено провадження у справі №910/23627/16 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» та встановлено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Оскільки після встановлення на підставі ухвали суду від 21.08.2017 мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі №910/23627/16, з 21.10.2019 набрав чинності КУзПБ, яким регулюються питання пов`язані з провадженням у справах про банкрутство та запроваджено норму ст.41 вказаного кодексу, яка передбачає автоматичне припинення мораторію на задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, до вказаних правовідносин положення статті 41 КУзПБ підлягають застосуванню з моменту набрання чинності зазначеним кодексом, відповідно, 170 денний строк сплив 09.04.2020, а отже з вказаної дати припинилась дія мораторію.

За таких обставин, враховуючи, що дія мораторію на задоволення забезпечених вимог позивача за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення припинилась автоматично з 09.04.2020, у державного виконавця не було обов`язку зупиняти виконавче провадження.

Заперечення представника боржника та розпорядника щодо продовження дії мораторію на період карантину судом відхиляються, оскільки вказані зміни, якими продовжено дію мораторію внесено до КУзПБ 18.06.2020, тобто після закінчення 170 денного строку.

Крім того скаржник посилається на те, що вказаною бездіяльністю порушено порядок відчуження майна боржника, стосовно якого порушено провадження у справі про банкрутство, при цьому не додаючи жодних доказів вчинення дій щодо відчуження такого майна.

З огляду на викладене, судом встановлено недоведеність скаржником факту порушення державним виконавцем приписів законодавства в рамках виконавчого провадження №64578636 за наказом Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 у справі №910/21981/16 щодо не прийняття постанови про зупинення вчинення виконавчих дій.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення скарги Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни.

Керуючись ст.ст. 46, 231-235, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Київський суднобудівний-судноремонтний завод» на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни у справі №910/21981/16 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в передбаченому законом порядку.

Дата підписання повного тексту: 06.04.2021.

Суддя Я.В. Маринченко