ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2021 р. Справа№ 910/11978/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК МІРА" на рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2020 (повний текст підписано 22.12.2020)

у справі №910/11978/20 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідроелектроцентр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК МІРА"

про стягнення 128 581,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Гідроелектроцентр" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК МІРА" про стягнення 128 581, 49 грн.

Позов обґрунтовано не поставленням відповідачем обумовленого договором товару та неповерненням суми попередньої оплати його вартості.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.12.2020 у справі №910/11978/20 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК МІРА" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідроелектроцентр" 128 581, 49 грн. заборгованості та 2 102,00 грн. судового збору.

Рішення мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

- судом не враховано, що сторони не визначили жодних додаткових вимог до товару щодо його якості, а позивач фактично отримав товар та володіє ним;

- позивачем не було повідомлено суд про порушення Слідчим відділом Знам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області кримінального провадження №0000906 від 03.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (станом на 06.01.2021 досудове слідство триває), наявність інших господарських відносин між сторонами, те, що попри отримання товару, позивач надсилав листи до відповідача з вимогою про поставку товару, а пізніше, про повернення коштів, що свідчить про спроби позивача в односторонньому порядку розірвати угоду і витребувати кошти у відповідача;

- відсутні вимоги щодо якості товару, які суд визнав встановленими;

- судом проігноровано те, що товар знаходиться у позивача і не повернутий відповідачу, а доказом підтвердження факту отримання товару позивачем є лист №6728/11520 від 10.06.2020 Знам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області, в якому зазначено, що під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню було встановлено, що 02.06.2020 за адресою вул. Миру, 7 міста Знам`янка, Кіровоградської області вантажним автомобілем марки та моделі «Renault Magnum», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було поставлено шість металевих труб різного діаметру та довжини;

- повне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань підтверджується видатковою накладною № 37 від 03.06.2020;

- надана позивачем копія акту від 02.06.2020 не відповідає вимогам інструкції П-7, оскільки не має можливості визначити точну дату складання документу, не має можливості визначити та ідентифікувати осіб, які його складали, не зазначено засоби визначення стану товару, які засоби вимірювання використовувалися, представник відповідача не був присутній при складанні цього документу, зауваження суду, що представник відповідача міг з`явитися у серпні 2020 на складання цього акту є безпідставними, оскільки позивачем не здійснювався виклик відповідача у серпні 2020;

- підтвердженням здійснення господарської операції з поставки відповідачем товару та отримання зазначеного у вказаній накладній товару є зареєстровані податкові накладні №12 від 27.05.2020, № 13 від 28.05.2020 та квитанції про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних та якісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 10.06.2020 та 15.06.2020.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін, наголошуючи, що відповідач на даний час свої зобов`язання не виконав, кошти не повернув, товар, оплачений згідно виставлених позивачу рахунків, не надав.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2021 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що між сторонами була досягнута усна домовленість, за умовами якої, позивач зобов`язався оплатити товар (металопрокат), а відповідач зобов`язався його поставити та 27.05.2020 відповідачем було виставлено позивачеві рахунок на оплату за № 341 на суму 128 581, 40 грн., позивач сплатив зазначену суму грошових коштів відповідно до платіжних доручень № 2424 від 27.05.2020 на суму 28 581, 49 грн. та № 2428 від 28.05.2020 на суму 100 000, 00 грн.

Позивач вказує на те, що у зв`язку з невідповідністю поставленого товару вимогам, які узгоджені сторонами під час попередньої усної домовленості, а також відсутністю товару у повній кількості, товар не прийнято позивачем, про що 02.06.2020 позивачем складено акт та з метою досудового врегулювання направлено на адресу відповідача претензію від 03.06.2020 з вимогою про надання документів та складання акту приймання-передачі, на яку відповідачем надано відповідь від 05.06.2020, у якій останній не заперечує щодо складання акту невідповідності за участі свого представника, але просить відтермінувати строки складання вказаного акту у зв`язку із провадженням карантину на території України. Проте, незважаючи на те, що карантинні заходи послаблені і транспортне сполучення відновлено, протягом серпня 2020, відповідач не направив свого представника для складання акту невідповідності та грошові кошти, отримані в рахунок передоплати за товар, позивачеві не повернув, а тому, у зв`язку із нездійсненням поставки обумовленого договором товару та неповерненням суми попередньої оплати за товар, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом про стягнення 128 581, 49 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 181 ГК України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як випливає зі змісту ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з положеннями ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Положеннями ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

При цьому, ст. 640 ЦК України визначає, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

З урахуванням вищевикладеного, між сторонами, було досягнуто домовленість щодо поставки товару на підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату за № 341 на суму 128 581,40 грн., який позивач оплатив відповідно до платіжних доручень №2424 від 27.05.2020 на суму 28 581,49 грн. та №2428 від 28.05.2020 на суму 100 000,00 грн., вчинивши конклюдентні дії.

Позивач надав суду акт від 02.06.2020, який підписаний його представниками, а також свідком, в якому йдеться про те, що товар, який прибув від відповідача (труби) - не співпадають заявленим критеріям, а також були у використанні.

На виконання припису ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд приймає до уваги, як джерело права, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011), відповідно до якого суд, при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того факту, що відповідачем було поставлено позивачеві товар відповідно до обумовлених між сторонами вимог та згідно рахунку на оплату за № 341 на суму 128 581, 40 грн., а позивачем - прийнято даний товар без зауважень та застережень, матеріали справи не містять.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Визначене ст. 693 ЦК України право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове зобов`язання - щодо повернення попередньої оплати.

З аналізу положень ст. 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

При цьому суд враховує, що законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

З приписів ст. 268 ГК України вбачається, що якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів повернення позивачеві грошових коштів в сумі 128 581, 49 грн. відповідачем суду не надано, чим порушено права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду із даним позовом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 128 581, 49 грн. заборгованості.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Доводи апелянта щодо неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду, а також стосовно невідповідності висновків суду обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Щодо доводів апелянта про те, що повне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань підтверджується видатковою накладною № 37 від 03.06.2020, слід зазначити, що копія даної накладної не була надана відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, долучена копія накладної до відзиву на позов не завірена належним чином та з неї не можливо встановити, що це є саме копія видатковою накладною № 37 від 03.06.2020.

Відповідно до приписів ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника, що доказом підтвердження факту отримання товару позивачем є лист №6728/11520 від 10.06.2020 Знам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області, в якому зазначено, що під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню було встановлено, що 02.06.2020 за адресою вул. Миру, 7 міста Знам`янка, Кіровоградської області вантажним автомобілем марки та моделі «Renault Magnum», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , було поставлено шість металевих труб різного діаметру та довжини.

Відповідно до ст.ст. 74, 76, 77, 86 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, лист №6728/11520 від 10.06.2020 Знам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області щодо здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню не підлягає обов`язковому врахуванню господарським судом під час розгляду справи.

Щодо тверджень апелянта, що з копії акту від 02.06.2020 не можливо визначити точну дату складання документу, не можливо визначити та ідентифікувати осіб, які його складали, не зазначено засоби визначення стану товару, а складання цього акту є безпідставним, колегія суддів зазначає наступне.

З копії акту від 02.06.2020 вбачається, що він підписаний його представниками, а також свідком, в якому йдеться про те, що товар, який прибув від відповідача (труби) - не співпадає заявленим критеріям, а також був у використанні, є розходження по масі з накладною на 0,816т (в меншу сторону).

Посилання апелянта на те, що підтвердженням здійснення господарської операції з поставки відповідачем товару та його отримання по накладній, є зареєстровані податкові накладні №12 від 27.05.2020, № 13 від 28.05.2020 та квитанції про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування кількісних та якісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 10.06.2020 та 15.06.2020 є необґрунтованими, оскільки вказані накладні не спростовують твердження позивача про невідповідність поставленого товару вимогам, які узгоджені сторонами під час попередньої усної домовленості, а також відсутність товару у повній кількості.

Посилання апелянта на не виклик його позивачем в серпні 2020 для складання акту від 02.06.2020 колегією суддів оцінюються критично, оскільки акт складено в червні 2020, а не в серпні 2020.

Доводи апелянта про перебування товару у позивача та його не повернення відповідачу, не позбавляють права відповідача забрати у позивача спірний товар, виконавши свій обов`язок з повернення сплачених позивачем коштів за встановлених у справі обставин.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апелянтом не наведено достатніх та переконливих доводів, на підтвердження помилковості про задоволення позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 , серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК МІРА" на рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2020 у справі №910/11978/20.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВК МІРА" на рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2020 у справі №910/11978/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 17.12.2020 у справі №910/11978/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/11978/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Постанову підписано 14.04.2021 після виходу судді Михальської Ю.Б. з лікарняного.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська