ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2021 Справа № 914/973/19

За позовом:Заступника керівника Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області, Львівська обл., м. Дрогобич
до відповідача-1:Дрогобицької міської ради, Львівська обл., м. Дрогобич
до відповідача-2:Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, Львівська обл., м. Дрогобич
до відповідача-3:Савшак Мар`яни Ігорівни , Львівська обл., м. Дрогобич
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_2 , Львівська обл., м. Дрогобич
про:визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання договору купівлі-продажу недійсним
Суддя - Р.В. Крупник Секретар - А.І. Вовк
Представники сторін:
від прокуратури:Г.В. Лука - прокурор
від відповідачів:не з`явилися
від третьої особи:не з`явився

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області до відповідачів - Дрогобицької міської ради, Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, Савшак М.І. , ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання договору купівлі-продажу недійсним, повернення будівлі.

Ухвалою від 23.05.2019р. суд залишив позовну заяву без руху та надав прокурору строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 11.06.2019р. (з урахуванням додаткових поясненнях, у яких прокурор просив залишити без розгляду позовну вимогу про повернення приміщення (заяви про усунення недоліків позовної заяви) прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.07.2019р., залучено до участі у справі ОСОБА_2 , як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Ухвалою від 10.07.2019р. суд відклав підготовче засідання на 25.07.2019р.

Ухвалою суду від 25.07.2019р. провадження у справі було зупинене до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц.

Ухвалою від 28.10.2019р. суд поновив провадження у справі, підготовче засідання призначив на 13.11.2019р.

Ухвалою суду від 27.11.2019р. провадження у справі було зупинене до розгляду Великою Палатою Верховного Суді справи №912/2385/18.

Ухвалою від 15.09.2020р. поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 28.09.2020р.

Ухвалою суду від 28.09.2020р. підготовче засідання відкладено на 12.10.2020р., викликано відповідачів та третю особу у підготовче засідання.

Ухвалою від 12.10.2020р. суд відклав підготовче засідання на 02.11.2020р., викликав відповідача-3 та третю особу у підготовче засідання.

Ухвалою суду від 02.11.2020р. закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 23.11.2020р.

Ухвалою від 23.11.2020р. суд зупинив провадження у справі до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/623/20.

У зв`язку з усуненням обставин, які слугували підставою для зупинення провадження, 09.03.2021р. суд виніс ухвалу про поновлення провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 02.04.2021р.

Прокурор у судове засідання 02.04.2021р. з`явилася, подала пояснення по справі (вх. №5781/21 від 11.03.2021) та клопотання про перейменування прокуратури (вх. №7471/21 від 29.03.2021).

Відповідачі та третя особа явки повноважних представників у судове засідання 02.04.2021р. не забезпечили.

ПОВІДОМЛЕННЯ СТОРІН.

Ухвала суду від 09.03.2021р. про поновлення провадження у справі надіслана 10.03.2021р. сторонам та третій особі, зокрема, відповідачу-1, -2 на офіційну електронну адресу та відповідачу-3 і третій особі на їхні юридичні і фактичні адреси.

Станом на день розгляду справи, поштові конверти, якими відповідачу-3 та третій особі надсилалися ухвали суду впродовж розгляду справи, повернулися на адресу суду з відміткою відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Поштові конверти, якими відповідачу-3 та третій особі надсилалася ухвала про поновлення провадження від 09.03.2021р., станом на день розгляду справи на адресу суду не поверталися.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 18.03.2021р. у справі №911/3142/19, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Враховуючи те, що усі ухвали суду надсилалися відповідачу-3 та третій особі як на юридичні адреси (адреси місця реєстрації фізичних осіб), так і фактичні адреси, однак з незалежних від суду причин адресати не прибували за одержанням поштової кореспонденції, такі вважаються належним чином повідомленими про час, дату та місце судового розгляду.

Крім цього, суд зазначає, що ст. 43 ГПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).

Відповідно, ні відповідач-3, ні третя особа не були позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про рух справи, зокрема, через відкритий безоплатний цілодобовий доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень та скористатися наданими їм процесуальними правами, проте такими можливостями останні у розумні та своєчасні строки не скористалися.

КЛОПОТАННЯ СТОРІН.

На адресу суду від Львівської обласної прокуратури клопотання про перейменування прокуратури (вх. №7471/21 від 29.03.2021), у якому просить суд змінити найменування органу прокуратури з Дрогобицької місцевої прокуратури на Дрогобицьку окружну прокуратуру у зв`язку з утворенням з 15.03.2021р. окружних прокуратур і припиненням діяльності шляхом реорганізації місцевих прокуратур.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає наступне.

Згідно наказу Генерального прокурора №2ш від 17.02.2021р., у зв`язку з утворенням з 15.03.2021р. окружних прокуратур і припиненням діяльності шляхом реорганізації місцевих прокуратур, виключено в структурі та штатному розписі обласної прокуратури, зокрема, Дрогобицьку місцеву прокуратуру. Відповідно до наказу Генерального прокурора від 17.02.2021р. №39 затверджено перелік і територіальну юрисдикцію окружних прокуратур, згідно якого у Дрогобицькому районі (з місцем розташування у м. Дрогобичі) утворено Дрогобицьку окружну прокуратуру. Наказом Генерального прокурора від 17.02.2021р. №40 визначено 15.03.2021 - днем початку роботи окружних прокуратур.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора про зміну найменування органу прокуратури Дрогобицької місцевої прокуратури на Дрогобицьку окружну прокуратуру.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи прокуратури.

Позов обґрунтовано тим, що за результатами опрацювання інформації, отриманої в порядку вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» з Дрогобицької міської ради встановлено порушення вимог законодавства України щодо відчуження майна комунальної власності, яке полягає в наступному.

25.08.2016р. між Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради (орендодавцем) та ФОП Савшак Мар`яною Ігорівною (орендарем) договору оренди нежитлових приміщень, будинків та споруд, відповідно до якого в оренду ФОП Савшак М.І. передано нежитлове приміщення загальною площею 52,4 кв.м. по вул. І. Мазепи, 1 в м. Дрогобичі, терміном з 01.09.2016 до31.08.2017.Відповідно ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», істотними умовами договору оренди є в т.ч. об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації). Однак, в порушення вимог зазначеної статті в договорі не зазначено вартості об`єкта оренди. Крім цього, в силу ст. 11 вищевказаного Закону оцінка об`єкта оренди здійснюється за методикою, затв. КМУ. Оцінка об`єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об`єкта оренди була зроблені більш як 3 роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об`єкта оренди. Проте, на момент укладення договору, оцінка вартості майна не проводилась, висновку про оцінку органом місцевого самоврядування не надано, що підтверджується листом Дрогобицької міської ради № 3-32/9063 від 15.11.2017.

В подальшому, 10.11.2016 ФОП Савшак М.І. до органу місцевого самоврядування подано заяву на викуп об`єкта оренди. Рішенням Дрогобицької міської ради №502 від 15.12.2016 нежитлове приміщення включено у перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу, згідно Додатку. Відповідно до п. 3 - дане рішення є доповненням до розділу 2 Програми приватизації комунального майна Дрогобицької міської ради на 2017, згідно рішення №504 від 15.12.2016. Разом з тим, Положення про порядок приватизації об`єктів комунальної власності, яке б регулювало згідно чинного законодавства порядок та умови приватизації об`єктів комунального майна міською радою не прийнято.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості майна від 24.04.2017, станом на 31.01.2017, вартість нежитлового приміщення площею 52,4 кв.м. становить 458044,8 грн. з ПДВ. Функціональне призначення об`єкта адміністративно-офісні приміщення. Доступ до приміщень здійснюється через окремий вхід з тильної сторони будівлі. На момент оцінки об`єкт оцінки не використовуються за призначення через поганий стан приміщень, що не дозволяє здійснювати ефективну господарську діяльність і приміщеннях необхідно провести ремонтні роботи із застосуванням сучасних матеріалів. Замінити старі комунікації на нові, а саме водопостачальні та каналізаційні труби. Замінити неефективне та застаріле пічне опалення на автономне з використанням сучасних приладів опалення. Всі ці роботи потребують значних капіталовкладень, що включають в себе вартість матеріалів, вартість виконаних робіт, а також виготовлення проектних документацій організацій, які здійснюють їх виконання та погодження. Фізичний знос конструктивних елементів складає 40%. Технічний стан приміщень класифікується як задовільний.

Однак, як вбачається із Звіту про оцінку майна, затв. ПП «Т.Е.Д.» 24.04.2017, ФОП Савшак М.І. не користувалась вказаним нежитловим приміщенням для здійснення підприємницької діяльності з моменту укладення договору оренди.

В подальшому, 07.09.2017 між Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради (продавцем) та ФОП Савшак М.І. (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення на вул. Мазепи, 1 у м. Дрогобичі, вартістю 381704 грн. без ПДВ.

На думку прокуратури, рішення Дрогобицької міської ради прийнято в порушення вимог ЗУ «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», чинного на момент прийняття рішення, у зв`язку із наступним.

Вказаний ЗУ «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» діяв по 06.03.2018. Згідно вимог ст. 18-2 ЗУ «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. Із наведених положень законодавства, яке діяло на час приватизації вбачається, що для приватизації комунального майна шляхом викупу необхідна наявність одночасно кількох умов, а саме: перебування відповідного майна у особи в оренді; здійснення орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних кошті її поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25% ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Як встановлено прокуратурою, заяв орендарів щодо надання згоди на здійснення покращення об`єкта комунальної власності до відділу приватизації Дрогобицької міської ради не надходили, що підтверджено листом Дрогобицької міської ради №3-32/8615 від 02.11.2017 та №3-32/9063 від 15.11.2017 та свідчить про недотримання порядку, встановленого чинним законодавством для приватизації об`єктів комунальної власності.

Крім цього, згідно п.п. 1.1.-1.2. Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації, затв. наказом ФДМ України 27.02.2004р. №377, невід`ємними поліпшеннями орендованого майна здійснені орендарем за час оренди заходи, спрямовані на покращення фізичного (технічного) стану орендованого майна та (або) його споживчих якостей, відокремлення яких призведе до зменшення його ринкової вартості. Датою оцінки орендованого нерухомого майна є останнє число місяця. Дата оцінки призначається наказом відповідного органу приватизації.

Як зазначає прокурор, за змістом п. 2.1. Порядку, ідентифікацією поліпшень орендованого нерухомого майна є встановлення суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання факту відповідності підтверджувальних документів, наданих орендарем, про здійснені ним заходи, спрямовані на покращення фізичного (технічного) стану орендованого нерухомого майна та (або) його споживчих якостей (далі - поліпшення), наявним поліпшенням, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди і які здійснені за рахунок коштів орендаря та за згодою орендодавця. Пунктом 2.2. Порядку передбачений перелік підтверджуючих документів про здійснені орендарем поліпшення, що подаються до відповідного органу приватизації.

Однак, Дрогобицькою міською радою за результатами розгляду заяви ФОП Савшак М.І. в порушення вищезазначених норм законодавства про приватизацію прийнято рішення без обґрунтування доцільності відчуження комунального майна, в т.ч. шляхом викупу, без підтвердження здійсненого поліпшення орендованого майна у відсотках до вартості майна. Таким чином, в порушення п. 3, 4 ст. 7 ЗУ «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» при підготовці та винесенні рішення Дрогобицькою міською радою необгрунтовано причини та доцільність відчуження комунального майна шляхом викупу, а не продажу на аукціоні, чи продажу за конкурсом.

Крім цього, факти порушення порядку приватизації об`єктів комунальної майна та невідповідність рішень сесій Дрогобицької міської ради щодо включення об`єктів нерухомості до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, вимогам чинного законодавства встановлено і за результатами державного фінансового аудиту, проведеного Західним офісом Держаудитслужби України щодо виконання Дрогобицького міського бюджету за 2014-2016 роки та за І півріччя 2017 року від 04.12.2017 за №08/19/5.

Щодо підстав звернення прокуратури з цим позовом, прокурор зазначає, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави». Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому сам відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Прокурором порушення інтересів держави визначається самостійно з урахуванням суспільного інтересу. Держава зацікавлена у дотриманні процедури набуття прав на комунальне майно, так само як і у дотриманні норм чинного законодавства. Додержання вимог закону не може не являти суспільного інтересу, оскільки проявом управлінської функції держави та спрямоване на забезпечення єдиного підходу до врегулювання тих чи інших правовідносин, впровадження системності, прозорості у набутті і реалізації прав громадянами і юридичними особами, принцип конституційної рівності суб`єктів цивільних правовідносин. У той же час незаконне, всупереч визначеному законодавством порядку, набуття громадянами прав на об`єкти комунальної власності не може відповідати

суспільному інтересу та порушує інтереси держави, як гаранта дотримання принцип верховенства права у країні.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено права органу місцевого самоврядування на звернення до суду з вимогою про скасування власних рішень, прийнятих радою, а також процесуально неможливо визначити позивачем той орган, рішення якого підлягає скасуванню.

Звернення місцевої прокуратури з позовом до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо відчуження нерухомого майна комунальної власності на користь інших осіб, який вибув з її власності незаконно шляхом грубого порушення порядку та умов її відчуження встановлених чинним законодавством.

Аргументи відповідача-1, -2.

У відзивах на позовну заяву (аналогічних за своїм змістом) відповідач-1, -2 просять суд відмовити у задоволенні позову.

Заперечуючи проти позову зазначають, що на підставі ст. 4 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» рішенням Дрогобицької міської ради від 31.03.2016р. № 215 визнано виконавчий комітет Дрогобицької міської ради органом приватизації та орендодавцем, нежитлових приміщень, будівель та споруд, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Дрогобич та внесено зміни та доповнення до положення «Про виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, затвердженого рішенням Дрогобицької міської ради від 28.02.2007р. № 227.

Згідно п. 30 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішується питання про прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, затвердження місцевих програм приватизації, визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності.

Підставою укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу були рішення Дрогобицької міської ради №502 від 15.12.2016р. «Про включення в перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу» та №811 від 30.08.2017р. «Про затвердження експертних оцінок об`єктів комунальної власності Дрогобицької міської ради, які приватизуються шляхом викупу». На момент укладення договору купівлі-продажу, ці рішення були діючими, відповідно договір укладено згідно вимог чинного законодавства, а тому не має законних підстав для визнання його недійсним.

Крім цього, відповідач-1, -2 зазначають, що згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Натомість у позовній заяві прокуратурою не вказано, які вимоги ст. 203 ЦК України в момент укладення оспорюваного договору було порушено зі сторони Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради.

З приводу звернення прокуратури із цим позовом до суду, відповідач-1, -2 вказують, що в силу приписів п. 14 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальна громада має свої представницькі органи і для захисту інтересів її не потрібно окремого державного органу. Прокуратура може здійснювати представництво територіальної громади виключно за заявою її представницьких органів або за заявою посадових осіб органів місцевого самоврядування. У позовній заяві прокуратура просить скасувати пункти рішень Дрогобицької міської ради, що стосуються приватизації нежитлового приміщення по вул. І. Мазепи, 1 в м. Дрогобичі, яке відноситься до комунальної, а не державної власності. У той же час, у позовній заяві відсутні обґрунтування порушення інтересів держави у даному випадку.

Аргументи відповідача-3.

У відзиві на позовну заяву відповідач-3 просить суд у задоволенні позову відмовити. У позовній заяві прокуратура зазначає, зокрема, що спір зачіпає економічні інтереси держави у сфері комунальної власності, а відсутність належного самоврядного контролю на вказаному напрямі створює сприятливі умови для незаконного використання майна комунальної власності територіальних громад м. Дрогобича. Випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». Інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишалися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Більше того, саме лише посилання у позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо.

Також, на думку відповідача-3, недостатньо факту долучення до матеріалів справи витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження №0000066 від 18.11.2017р. з кваліфікацією на підставі ч. 1 ст. 367 КК України, оскільки фактично більш ніж за півтори роки у даному кримінальному провадженні навіть не було пред`явлено підозри службовим особам, не говорячи про наявність вироку суду щодо службових осіб Дрогобицької міської ради за даним фактом.

Аргументи третьої особи.

Третя особа письмових пояснень на позовну заяву не подала.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

У травні 2016р. Савшак Мар`яна Ігорівна звернулася до Дрогобицької міської ради із заявою б/н від 04.05.2016р., у якій просила з метою здійснення підприємницької діяльності надати їй в оренду приміщення, розташоване за адресою вул. І. Мазепи, 1.

18.05.2016р. Дрогобицькою міською радою прийнято рішення №260 «Про передачу в оренду нежитлових приміщень та встановлення розміру орендної плати», п. 6 якого вирішено Виконавчому комітету Дрогобицької міської ради передати в оренду ФОП Савшак Мар`яні Ігорівні з 01.06.2016 по 01.06.2017 нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Мазепи, 1, площею 28,4 м2.

На підставі поданих заяв б/н від 31.05.2016р., б/н від 02.06.2016р., Савшак М.І. просила Дрогобицьку міську раду у зв`язку із виготовленням нового технічного паспорта, внести зміни в рішення №260 від 18.05.2016р. в частині площі приміщення, з 28,4 м2 на 52,4 м2.

25.08.2016р. між Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради (орендодавцем) та ФОП Савшак М.І. (орендарем) укладено договір оренди нежитлових приміщень, будинків та споруд (надалі - Договір оренди).

Відповідно до п. 1.1. Договору оренди, орендодавець передає, а орендар приймає згідно акту приймання-передачі в оренду нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,4 кв.м.

Склад і вартість об`єкта оренди: поверх -1, кількість кімнат - , вартість з урахуванням індексації - . Всі інші характеристики об`єкту оренди визначаються в технічному паспорті.

Пунктом 2.1. Договору оренди передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє в термін з 01.09.2016р. по 31.08.2017р.

Згідно Акту приймання-передачі від 25.08.2016р., об`єкт оренди площею 52,4 м.кв. був переданий орендодавцем орендарю з цільовим призначенням - під кафе-бар з реалізацією алкогольних напоїв.

11.11.2016р. Савшак М.І. звернулася до Дрогобицької міської ради із заявою б/н від 10.11.2016р., відповідно до якої просила включити належний їй на праві оренди об`єкт до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Рішенням Дрогобицької міської ради від 15.12.2016р. №502 «Про включення в перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу» включено в перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації, шляхом викупу нежитлові приміщення згідно з додатком, зокрема, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площа 52,4 м.кв., заявник ФОП Савшак Мар`яна Ігорівна, пропозиція заявника - викуп.

На замовлення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради суб`єктом оціночної діяльності ПП «Т.Е.Д.» з метою визначення ринкової вартості, з метою приватизації шляхом викупу, проведено оцінку об`єкта, який перебував в орендному користуванні ФОП Савшак М.І. та за результатами оцінки складено Висновок про вартість майна. Згідно Висновку про вартість майна, ринкова вартість нежитлових приміщень станом на 31.03.2017р. - 381704,00 грн. без ПДВ (458044,80 грн. з ПДВ).

Судом встановлено, що на виконання рішення Дрогобицької міської ради №502 від 15.12.2016р. між Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради (продавцем) та ФОП Савшак М.І. (покупцем) 07.09.2017р. укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу, за яким продавець передав у власність покупця нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідно до опису об`єкта, позначене номером 26, має загальну площу 52, 4 м.кв., а покупець зобов`язався прийняти об`єкт продажу і сплатити його вартість - 458044,80 грн., в т.ч. ПДВ.

Так, у п. 2.2. Договору купівлі-продажу зазначено, що покупець повністю оплатив об`єкт продажу, перерахувавши кошти в розмірі 458044,80 грн. згідно квитанції від 06.09.2017р. №0.0.842878351.1.

На підставі Акту прийому-передачі від 07.09.2017р., об`єкт продажу передано покупцю та цього ж дня за покупцем зареєстровано право власності на приміщення.

18.09.2017р. Савшак Мар`яна Ігорівна припинила діяльність фізичної особи-підприємця, про що до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №3013914.

Судом також встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2017р., Савшак М.І. відчужила приміщення третій особі - ОСОБА_2 , а остання здійснила реєстрацію права власності на таке приміщення 25.11.2017р., що підтверджується наявною у матеріалах справи Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Вважаючи, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, таке є прийнятим з порушенням приватизаційної процедури: за відсутності заяви орендаря на надання дозволу на проведення поліпшень майна, за відсутності здійснених поліпшень орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25% ринкової вартості майна, а також за відсутності підтверджуючих документів щодо здійснених вказаних поліпшень, прокурор просить суд визнати недійсним та скасувати пункт рішення органу місцевого самоврядування, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу, який був укладений на підставі такого рішення на підставі ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України.

ОЦІНКА СУДУ.

І. Оцінка суду позовної вимоги про визнання недійсним та скасування п. 1 рішення Дрогобицької міської ради №520 від 15.12.2016 в частині включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу - нежитлового приміщення площею 52,4 м.кв. на АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (застосуванню при розгляді справи береться до уваги редакція, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, щооргани місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Статтею 172 ЦК України визначено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Приписами ч. 1, 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, зокрема, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Так, ч. 4 ст. 3, ч. 2 ст. 16-2 Закону України «Про приватизацію державного майна» (який був чинним на момент прийняття оскаржуваного рішення) визначено, що відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування. Викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Як встановлено судом, згідно рішення Дрогобицької міської ради від 31.03.2016р. №215, Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради визнано органом приватизації та орендодавцем комунального майна територіальної громади м. Дрогобича.

Крім цього, додатком до рішення Дрогобицької міської ради №215 від 31.03.2016р., доповнено пунктом 3.3. Положення про виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, яким визначено наступне: «На підставі рішень Дрогобицької міської ради, Виконавчий комітет, як орган приватизації та орендодавець нежитлових приміщень, будівель та споруд укладає договори купівлі-продажу нежитлових приміщень, будівель та споруд у відповідності з вимогами Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», контролює роботу відділу оренди та приватизацію комунального майна, укладає договори оренди нежитлових приміщень, будівель та споруд, а також погоджує договори оренди нежитлових приміщень, будівель та споруд, які укладаються комунальними установами, підприємствами Дрогобицької міської ради та іншими структурними підрозділами виконавчих органів Дрогобицької міської ради, приймає рішення щодо проведення конкурсу з відбору суб`єктів оціночної діяльності для проведення експертних оцінок майна, проведення конкурсу переможців на укладення договорів оренди нежитлових приміщень, будівель та споруд.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», об`єктами малої приватизації є, зокрема, окреме індивідуально визначене майно, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано (група А).

Згідно ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію), приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу; продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону (далі - конкурс). Продавцями об`єктів малої приватизації, що перебувають у державній та комунальній власності, є відповідно: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва; органи приватизації, створені місцевими Радами.

У відповідності до ч. 6 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Приватизація об`єкта оренди здійснюється відповідно до чинного законодавства (положення ч.1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Із наведеного вище законодавчого положення вбачається, що обов`язковою передумовою приватизації орендованого комунального майна групи А шляхом викупу, є власне виникнення в орендаря права на такий викуп. У свою чергу, право на викуп об`єкта оренди виникає за існування водночас двох умов:

1) орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди;

2) розмір такого поліпшення становить не менше як 25% ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Що до першої умови, то чинне законодавство наділяє орендаря правом здійснювати поліпшення об`єкта оренди Зокрема, ч. 1 ст. 778 ЦК України передбачено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця, а приписами абз. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачалося, що орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна.

Таким чином, здійснення поліпшень орендованого майна може відбуватися виключно за згодою орендодавця.

Попри це, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували як факт звернення відповідача-3 (як орендаря) до відповідача-2 (орендодавця) щодо надання дозволу на здійснення покращень в орендованому приміщенні по вул. І. Мазепи, 1 у м. Дрогобичі, так і докази того, що Виконавчим органом Дрогобицької міської ради надавалася така згода.

Щодо другої умови, то суд зазначає, що всупереч приписам ч. 1 ст. 10 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», до укладення договору оренди нежитлових приміщень, будинків та споруд від 25.08.2016р. оцінка об`єкта оренди не проводилася, про що свідчить як відсутність посилання на вартісну оцінку майна у договорі, так і відсутність у матеріалах справи доказів проведення оцінки приміщення до укладення, чи на момент укладення договору оренди. Натомість оцінка об`єкта оренди була проведена лише у 2017 році, після прийняття органом місцевого самоврядування оскаржуваного рішення про приватизацію цього об`єкта шляхом викупу, що суперечить порядку, встановленому п. 1 ч. 1 ст. 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Більше того, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем-3 покращень орендованого майна після укладення договору оренди та моменту прийняття оскаржуваного рішення про приватизацію майна шляхом викупу. Тобто, на день прийняття оскаржуваного рішення, були відсутні підстави вартісно оцінити такі покращення, порівняти їх з вартістю об`єкта оренди і за результатами цього порівняння, ухвалити рішення про доцільність відчуження об`єкту права комунальної власності.

Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що п. 1 рішення Дрогобицької міської ради №502 від 15.12.2016 «Про включення в перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу» в частині включення до переліку об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу - нежитлового приміщення площею 52,4 кв.м. на вул. І. Мазепи, 1 у м. Дрогобичі, прийнято з порушенням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», а відтак є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки спрямоване не на досягнення мети, визначеної у цих Законах, чим порушує права територіальної громади на отримання максимального економічного ефекту від продажу об`єкта комунальної власності.

Аналогічна правова позиція щодо вирішення подібного спору викладена Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021р. у справі №922/623/20 (до розгляду якої, зокрема, і зупинялося провадження у цій справі).

ІІ. Оцінка суду позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 07.09.2017, загальною площею 52,4 кв.м. за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. І. Мазепи, 1 у м. Дрогобичі, укладений між Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та ФОП Савшак Мар`яною Ігорівною.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (положення ч. 1 ст. 202 ЦК України)

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За приписами ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд зазначає, що оскаржуваний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 07.09.2017 укладений на підставі рішення Дрогобицької міської ради№502 від 15.12.2016, яке з мотивів, зазначених вище, визнано незаконним та скасовано, а тому договір слід визнати недійсним у судовому порядку.

ІІІ. Позиція суду щодо звернення прокуратури в інтересах держави з цим позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У силу приписів ч. 3 ст. 4 ГПК України, до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

На підставі Закону України від 02.06.2016 №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30.09.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено ст. 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно із ч. 3, 5 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на момент звернення прокурати з позовом до суду), представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;

2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення прокуратури з цим позовом є відсутність компетентного органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідачі у свою чергу, заперечують щодо підстав для представництва прокуратурою інтересів держави у суді, оскільки вважають, що територіальна громада має свої представницькі органи і для захисту інтересів її не потрібно окремого державного органу, а також на їх переконання, у позовній заяві відсутні обґрунтування порушення інтересів держави у даному випадку.

Суд не погоджується із наведеними запереченнями відповідачів та зазначає наступне.

У постанові від 26.06.2019р.у справі №587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків щодо застосування норм права:

- прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, а також у разі його відсутності. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший, другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);

- наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідний компетентний орган. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»);

- прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача;

- оскільки повноваження органів влади, зокрема й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень у компетентного органу здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах;

- якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність компетентного органу, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу (постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі №698/119/18).

Як зазначив прокурор у позовній заяві, порушення інтересів держави визначається самостійно з урахуванням суспільного інтересу. Держава зацікавлена у дотриманні процедури набуття прав на комунальне майно, так само як і у дотриманні норм чинного законодавства. Додержання вимог закону не може не являти суспільного інтересу, оскільки проявом управлінської функції держави та спрямоване на забезпечення єдиного підходу до врегулювання тих чи інших правовідносин, впровадження системності ті прозорості у набутті і реалізації прав громадянами і юридичними особами, принцип конституційної рівності суб`єктів цивільних правовідносин. У той же час незаконне, всупереч визначеному законодавством порядку, набуття громадянами прав на об`єкти комунальної власності не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави, як гаранта дотримання принцип верховенства права у країні.

Прокурор звернувся з даним позовом до суду як позивач, а Дрогобицька міська рада - вказана як відповідач-1, оскільки її рішення оскаржується через недотримання вимог законодавства стосовно передачі приміщення в порядку приватизації шляхом викупу. Виконавчий комітет Дрогобицької ради зазначений як відповідач-2, оскільки являвся стороною оскаржуваного договору купівлі-продажу.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що прокурор обґрунтував підстави для представництва інтересів держави та набуття ним статусу позивача.

Щодо порушення інтересів держави у даному випадку, суд зазначає наступне.

У даній справі позов прокурора подано на захист інтересів держави в особі територіальної громади міста Дрогобича від порушень, допущених саме органом місцевого самоврядування, який відчужив комунальне майно з порушенням встановлених вимог законодавства.

Продаж майна на неконкурентних засадах порушує такі основоположні принципи приватизації, як рівність прав участі громадян України у процесі приватизації, створення сприятливих умов для залучення інвестицій, забезпечення конкурентності продажу. Натомість порушення міською радою умов та порядку приватизації призвели не тільки до можливих економічних збитків (недотримання територіальною громадою коштів від відкритого продажу майна конкурентним способом), а позбавили інших зацікавлених фізичних та юридичних осіб можливості придбати комунальне майно на відкритому конкурсі, створили для них несправедливі умови конкуренції на ринку продажу комунального майна.

Звернення місцевої прокуратури до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності передачі у користування, а в подальшому і у власність об`єкті комунальної власності. Порушення закону при включенні даного об`єкту в перелік об`єктів, які підлягають приватизації порушують права власника, територіальної громади м. Дрогобича та веде до заподіяння шкоди економічним інтересам держави. Водночас, Дрогобицька міська рада позбавлена повноважень самостійно скасувати вищевказане рішення.

З огляду на те, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив Дрогобицьку міську раду та Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради відповідачами -1, -2 у справі та заявив вимогу про визнання недійсним і скасування рішення, визнання недійсним договору, господарський суд вважає, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та звернувся до суду як самостійний позивач й відхиляє як необґрунтовані аргументи відповідачів, викладені у відзивах на позовну заяву.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 42, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати пункт 1 рішення Дрогобицької міської ради №502 від 15.12.2016 «Про включення в перелік об`єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом викупу» в частині включення до переліку об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу - нежитлового приміщення площею 52,4 кв.м. на вул. І. Мазепи, 1 у м. Дрогобичі.

3. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 07.09.2017, загальною площею 52,4 кв.м. за адресою: Львівська обл., м. Дрогобич, вул. І. Мазепи, 1 у м. Дрогобичі, укладений між Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради та ФОП Савшак Мар`яною Ігорівною.

4. Стягнути з Савшак Мар`яни Ігорівни ( АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, пр. Шевченка, буд. 17/19; ) 960,50 грн. судового збору.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.04.2021 року

Суддя Р.В. Крупник