ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2021 р. Справа №914/2937/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.,

Суддів: Кордюк Г.Т.,

Кравчук Н.М.,

розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Українська страхова група б/н від 11.01.2021 (вх. №01-05/257/21),

на рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2020, (повний текст складено та підписано 28.12.2021),

у справі №914/2937/20 (суддя Р.В. Крупник),

за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група, м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Скарбниця, м. Львів

про:стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.12.2020 у справі №914/2937/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Скарбниця на користь Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група 80 087, 40 грн. страхового відшкодування, 3 272, 98 грн. 3% річних, 1 684, 65 грн. інфляційних втрат, 1521,43грн. судового збору та 2171,40 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням в частині відмови у стягненні 13 950, 00 грн. страхового відшкодування, 569, 65 грн.- 3% річних, 293, 44 грн. інфляційних витрат та 17 633, 01 грн. пені, ПрАТ Страхова компанія Українська страхова група оскаржило таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла на адресу Західного апеляційного господарського суду 19.01.2021.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права. На думку апелянта, факт пошкодження задньої правої внутрішньої фари є належним чином доведений, оскільки така деталь відмічена як пошкоджена в акті огляду пошкодженого транспортного засобу та в акті виконаних робіт по ремонту. Як вказав апелянт, відповідачем не було доведено, що вказану деталь не було пошкоджено саме у даному ДТП.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечив проти її задоволення, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

07.11.2018р. між позивачем (страховиком) та ТОВ АВАКС ПРОФ (страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-2001-18-00129, на підставі якого було застраховано транспортний засіб Toyota LC VDJ200, номерний знак НОМЕР_1 , 2016 року випуску, зокрема,на випадок ДТП.

Як вбачається з Довідки про ДТП №110710, виданої Управлінням патрульної поліції у Львівській області, 22.02.2019р. у м. Львові по вул. Князя Романа, 5 трапилася ДТП за участі застрахованого позивачем транспортного засобу Toyota, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу Renault, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Також, у матеріалах справи наявний Протокол про адміністративне правопорушення серії БР №163497, складений працівником Управління патрульної поліції у Львівській області за наслідками ДТП та схема ДТП з поясненнями учасників ДТП.

Судом встановлено, що на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Renault, номерний знак НОМЕР_2 була застрахована відповідачем на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів серії АК №008773944.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 22.03.2019р. у справі №461/1514/19 водія застрахованого відповідачем транспортного засобу було визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

22.02.2019р. водій транспортного засобу Toyota, номерний знак НОМЕР_1 (страхувальник) звернувся до позивача (страховика) із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (реєстраційний номер заяви ЗСКА-9455).

Як вбачається з матеріалів справи, 22.02.2019р. представником позивача у присутності водія транспортного засобу Toyota, номерний знак НОМЕР_1 проведено огляд автомобіля, за наслідками якого складено Акт огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість), в якому перелічені виявлені пошкодження.

25.02.2019р. ТОВ Кристал Моторс виставлено власнику застрахованого позивачем автомобіля рахунок на оплату відновлювального ремонту №СКМ-К-В14889 на суму 94037,40 грн., в т.ч. ПДВ 15672,90 грн.

На підставі заяви страхувальника, Акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість), рахунку ТОВ Кристал Моторс, позивачем здійснено розрахунок страхового відшкодування та складено Страховий акт №ЗСКА-9455 від 01.03.2019р., відповідно до якого ДТП, яка відбулася 22.02.2019р. визнано страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 94037,40 грн.

Факт перерахування страхового відшкодування ТОВ Кристал Моторс (СТО, яка проводила відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля страхувальника) підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №5364 від 05.03.2019р. на суму 94037,40 грн.

Судом встановлено, що у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, 14.03.2019р. позивач звернувся до відповідача (як особи, відповідальної за спричинені збитки) з заявою про відшкодування виплаченої страхової виплати №11/18988 від 13.03.2019р.

У відповідь на вказану вище заяву, відповідач надіслав позивачеві лист від 25.04.2019р. вих. №144, у якому просив надати фото огляду транспортного засобу в електронному вигляді, фото пошкодженого заднього правого зовнішнього ліхтаря, акт виконаних робіт ТОВ Кристал Моторс, копії документів ТОВ Кристал Моторс (офіційного дилера TOYOTA), постанову суду про адміністративне правопорушення.

Також, листом від 26.06.2019р. вих. №174 позивач просив відповідача надати експертну оцінку автомобіля та інформацію чи здійснювалися ПрАТ СК Українська страхова група виплати власнику пошкодженого у ДТП автомобіля.

Листом від 22.07.2019р. №11/19245 позивачем надіслано відповідачеві копії актів огляду пошкодженого ТЗ.

Листом від 07.11.2019р. вих. №329 позивач просив відповідача надати належний розрахунок страхового відшкодування без включення до такого вартості робіт по заміні та вартості заднього правового ліхтаря, оскільки з представлених документів не вбачалося пошкодження такого.

Позивач, листом від 06.04.2020р. №11/19932 звернувся до відповідача та зазначив, що у випадку невиконання вимог заяви №11/18988 щодо відшкодування страхової виплати до 30.04.2020р., він звернеться з відповідним позовом до суду.

Позивач стверджує, що у зв`язку з виплатою власнику пошкодженого у ДТП автомобіля страхового відшкодування, до нього перейшло право вимоги до відповідача. Відповідач, у свою чергу, частково не погоджується із заявленими позовними вимогами та просить суд відмовити у стягненні 13950,00 грн., що складає вартість робіт по заміні і вартість правої задньої фари, а також відмовити у стягненні штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а також інші юридичні факти.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України Про страхування, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (положення ст. 8 Закону України Про страхування).

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічна правова норма міститься у ст. 27 Закону України Про страхування.

Звертаючись з цим позовом до суду, позивач у мотивувальній частині позовної заяви керується ст. 1191 ЦК України, котрою передбачено, зокрема, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика є суброгацією.

При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

І регрес, і суброгація виникають на підставі закону. Наприклад, право регресної вимоги встановлено для страховика за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів до особи, яка заподіяла шкоду, у разі, коли ця шкода заподіяна життю та здоров`ю умисно, а також внаслідок вчинення ДТП у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння тощо. Суброгація також виникає на підставі закону - ст. 993 ЦК та ст. 27 Закону України Про страхування.

Ці інститути мають різний режим правового регулювання. Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК встановлений особливий правовий режим, зокрема, при суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування.

Подання регресного позову також регулюється ст. 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зважаючи на вищенаведене, господарський суд вважає, що в даному випадку між сторонами виникли саме відносини суброгації, за якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а відтак застосовуванню підлягають норми ст. 27 Закону України Про страхування та ст. 993 ЦК України, на противагу ст.1191 ЦК України, котра регулює інші суміжні відносини - відносини регресу.

Аналіз положень Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов`язкового страхування страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Страховик за договором страхування відповідальності надає згоду на прийняття обов`язку сторони боржника у деліктному зобов`язанні, якщо воно виникне.

Відтак, відповідач у даних правовідносинах не є страховиком щодо позивача, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України Про страхування.

Оскільки цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована відповідачем, то особою, відповідальною за завдані у даному випадку збитки, у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є саме відповідач.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом п. 36.4 ст. 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Так, ч. 1 ст. 25 Закону України Про страхування визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як було встановлено судом, на підставі заяви страхувальника від 22.02.2019р., Акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 22.02.2019р., рахунку ТОВ Кристал Моторс від 25.02.2019р. №СКМ-К-В14889, позивачем здійснено розрахунок страхового відшкодування, складено Страховий акт №ЗСКА-9455 від 01.03.2019р. та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 94037,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5364 від 05.03.2019р., де отримувачем коштів є ТОВ Кристал Моторс.

З огляду на викладене, до позивача, який виплатив страхове відшкодування ремонтному товариству на підставі договору майнового страхування з потерпілим, у межах його фактичних витрат перейшло право вимоги, яке його страхувальник мав до особи, відповідальної за завданий збиток, а останню у відносинах страхування представляє відповідач.

Обгрунтовуючи розмір виплаченого страхового відшкодування 94037,40 грн., позивач посилається на Акт огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 22.02.2019р., рахунок ТОВ Кристал Моторс від 25.02.2019р. №СКМ-К-В14889 та Акт виконаних робіт №КМ-К-В14899 від 26.03.2018р.

Відповідач, частково заперечуючи проти позову, не погоджується з включенням до вартості відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП автомобіля вартості робіт по заміні та вартості фонаря заднього правого на суму 13950,00 грн. з ПДВ, оскільки такий не був пошкоджений у ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається зі Схеми місця ДТП, складеної працівником Управління патрульної поліції у Львівській області за наслідками ДТП, яка відбулася 22.02.2019р., у Переліку видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих унаслідок ДТП ТЗ Toyota, номерний знак НОМЕР_1 , зазначені наступні пошкодження: тріщина заднього бампера з правої сторони, тріщина задньої протитуманної фари з правої сторони.

Схема місця ДТП підписана учасниками ДТП із зазначенням Дані про пошкодження підтверджую.

Таким чином, підписавши без зауважень Схему місця ДТП, водіями, причетними до ДТП, було підтверджено наявність вище перелічених пошкоджень. Попри це, серед пошкоджень дійсно відсутня задня права фара, а лише вказана протитуманна фара з правої сторони.

Крім цього, з самого Акту огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість) від 22.02.2019р. складеного довіреною особою позивача, вбачається, що з скляних деталей відмічено пошкодження лише правої задньої протитуманної фари і не зазначено про пошкодження задньої правої внутрішньої фари (хоча така є в списку і повинна бути помічена окремо). В примітках до акту теж нічого не сказано про пошкодження задньої правої фари, вартість заміни котрої, згідно Акту виконаних робіт КМ-К-В14899 від 26.03.2019р., становить 13950,00 грн. Твердження апелянта, що вказана у акті огляду протитуманна фара і є внутрішньою, не підтверджується матеріалами справи, в акті огляду це два різних пункти і відміченим є лише пошкодження правої задньої протитуманної фари.

Враховуючи те, що пошкодження у ДТП задньої правої фари ТЗ Toyota, номерний знак НОМЕР_1 не підтверджено документально, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, винного у ДТП, виник обов`язок з відшкодування позивачеві, як страховику цивільно-правової відповідальності потерпілої у ДТП особи, суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 80087,40 грн. (94037,40 грн. 13950,00 грн. = 80087,40 грн.), що становить вартість відновлювального ремонту та запчастин (матеріалів), пошкодженого у ДТП автомобіля, без врахування вартості робіт по заміні та вартості задньої правої фари.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних, суд зазначає наступне.

Положеннями п. 36.2 ст. 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, зокрема,що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Поряд із цим, для інституту суброгації встановлений особливий правовий режим, право вимоги за яким застосовується за договором майнового страхування відповідно до ст. 27 Закону України Про страхування та ст. 993 ЦК України.

Правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, як і правовідношення з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін у справі як грошових зобов`язань, суд вважає, що на такі також поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем стверджується, а відповідачем не заперечується, що заява про виплату страхового відшкодування від 13.03.2019р. №11/18988 була одержана відповідачем 21.03.2019р. Відтак відповідна виплата повинна була бути здійснена відповідачем до 19.06.2019р. (у розмірі, без врахуванням вартості робіт заміни та вартості задньої правої фари).

Оскільки відповідач після отримання заяви від 13.03.2019р. №11/18988 виплату коштів позивачу не здійснив (зокрема, у розмірі, який на його думку, був обгрунтованим), в даному випадку має місце прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, суд першої інстанції правомірно стягнув 3% річних у розмірі 3272,98 грн., а інфляційні у розмірі 1684,65 грн.

З приводу стягнення 17633,01 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Суд зазначає, що спір у справі, що розглядається виник з правовідносин з відшкодування шкоди, а не з договірних зобов`язань.

Законом України Про страхування та Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (спеціальними законами), які застосовуються до спірних правовідносин, не передбачено розмір неустойки (пені) у разі звернення страхової компанії з позовом до іншої страхової компанії, відповідальної за шкоду, заподіяну винуватцем ДТП, а договірні відносини між сторонами відсутні, відтак, відсутні і правові підстави для стягнення пені.

З матеріалів справи не вбачається, а судом не встановлено укладення між сторонами у справі письмового правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені), а розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін також не визначено, що виключає правові підстави для стягнення суми пені.

Водночас, згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Разом з тим, положення п. 36.5 ст. 36 Закону Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не поширюються на правовідносини між страховиками, оскільки ця норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За таких обставин, для позадоговірних зобов`язань, які виникли в порядку суброгації у сфері страхування чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання таких зобов`язань шляхом встановлення неустойки, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні.

Вказаної правової позиції притримується ВСУ в постанові № 4/17-3520-2011 від 26.09.2012 р. та ВГСУ в постанові №910/24533/14 від 17.02.2016р.

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача пені була правомірно залишена без задоволення судом першої інстанції.

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006р. у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на апелянта.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю з 02.03.2021 по 05.04.2021 головуючого судді Плотніцького Б.Д., датою складення та підписання даної постанови є 07.04.2021.

Керуючись ст.ст. 86, 255, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Українська страхова група б/н від 11.01.2021 (вх. №01-05/257/21) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 21.12.2020 у справі №914/2937/20 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий -суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.