СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2021 р. Справа № 917/125/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Федяєва Володимира Володимировича, м.Полтава, (вх. №600 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 29.03.2018р. у справі №917/125/18 (суддя Гетя Н.Г., ухвалене в м.Харків, час ухвалення судового рішення - не зазначено, дата складення повного тексту - 10.04.2018р.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м.Київ,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Федяєва Володимира Володимировича, м.Полтава,

про стягнення 86976,52грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Федяєва Володимира Володимировича про стягнення 86976,52грн., з яких: 30056,13грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 50513,04грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 6407,35грн. -заборгованість по комісії за користування кредитом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №б/н від 27.11.2012р., внаслідок чого у нього станом на 06.10.2017р. виникла заборгованість в загальному розмірі 113019,03грн., яка складається з 15645,18грн. - заборгованість за кредитом, 36632,46грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 52785,13грн. -пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 7956,26грн. -заборгованість по комісії за користування кредитом.

Позивач зазначав, що рішенням господарського суду Полтавської області від 19.08.2014р. у справі 917/1516/14 стягнуто з Фізичної особи-підприємця Федяєва Володимира Володимировича на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 15645,18грн. - заборгованість за кредитом, 6576,33грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2272,09грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 1548,91грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Отже, залишок суми заборгованості складає 86976,52грн., з яких: 30056,13грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 50513,04грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 6407,35грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Оскільки судове рішення про задоволення вимог кредитора не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору №б/н від 27.11.2012р. та не звільняє від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення штрафних санкцій.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 29.03.2018р. у справі №917/125/18 позовні вимоги задоволено; стягнуто з Фізичної особи - підприємця Федяєва Володимира Володимировича на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість в розмірі 86976,52грн., з яких заборгованість за процентами за користування кредитом 30056,13грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань - 50513,04грн., заборгованість по комісії - 6407,35грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1762,00грн.

Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані тим, що рішенням господарського суду Полтавської області від 19.08.2014р. у справі №917/1516/14 стягнуто з Фізичної особи-підприємця Федяєва Володимира Володимировича на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 15645,18 грн. - заборгованість за кредитом, 6576,33грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2272,09грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 1548,91грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом та 1827,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

З огляду на те, що судове рішення про задоволення вимог кредитора не виконано боржником, що не припиняє правовідносин сторін кредитного договору №б/н від 27.11.2012р. та не звільняє відповідача (позичальника) від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та відповідно стягнення з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 30056,13грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в розмірі 50513,04грн. та заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 6407,35грн. за період з 14.05.2014р. по 06.10.2017р.

Фізична особа - підприємець Федяєв Володимир Володимирович з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 29.03.20218р. у справі №917/125/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 29.03.2018р. у справі №917/125/18.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухвалення оскаржуваного рішення місцевим господарським судом було порушено норми як матеріального так і процесуального права.

Щодо порушення норм процесуального права апелянт посилається на те, що не був повідомлений про розгляд справи, оскільки починаючи з 07.05.2014р. був знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на яку місцевим господарським судом направлялась поштова кореспонденція.

Вказані обставини підтверджуються копією паспорту доданого до апеляційної скарги, проте, місцевим господарським судом всі судові повістки направлялись саме за вказаною адресою та повертались без вручення.

Як зазначає апелянт, належним чином засвідчену копію вищевказаного судового рішення ним було отримано лише 27.01.2021 р, шляхом ознайомлення з матеріалами даної справи через представника, про яке він дізнався 26.01.2021р. після звернення до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з усним запитом про наявні виконавчі провадження, де йому повідомили, що в провадженні відділу перебуває ВП№63263593 з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області по справі №917/125/18 за позовом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ФОП Федяєва Володимира Володимировича про стягнення заборгованості.

Щодо порушення норм матеріального права, апелянт зазначає про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевий господарський суд помилково визнав встановленим факт щодо досягнення між позивачем і відповідачем всіх істотних умов договору та закріплення їх в письмовому вигляді; помилково керувався Умовами та Правил надання банківських послуг, що суперечить висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №342/180/17 та помилково встановив, що сторони досягли згоди про нарахування відсотків, пені та комісії.

Отже, за наведених обставин, на думку апелянта, господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, що свідчить про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Федяєва Володимира Володимировича на рішення господарського суду Полтавської області від 29.03.20218р. у справі №917/125/18; встановлено позивачу строк до 17.03.2021р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання.

Судова колегія зазначає, шо вказана апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи, зважаючи на приписи частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як було зазначено вище, 07.02.2018р. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Федяєва Володимира Володимировича про стягнення 86976,52грн., з яких 30056,13грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 50513,04грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 6407,35грн. -заборгованість по комісії за користування кредитом (т.1 а.с.3-115).

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги задоволено; стягнуто з Фізичної особи - підприємця Федяєва Володимира Володимировича на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість в розмірі 86976,52грн., з яких заборгованість за процентами за користування кредитом 30056,13грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань - 50513,04грн., заборгованість по комісії - 6407,35грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1762,00грн. (т.1 а.с.76-81).

Апеляційним господарським судом встановлено, що ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.02.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено справу для розгляду по суті у судовому засіданні на 27.02.2018р. на 09:30год.

Вказана ухвала була надіслана сторонам, у тому числі відповідачу ФОП Федяєву В.В. за адресою зазначеною в позовній заяві: АДРЕСА_1 .

Копія вказаної ухвали була повернута до місцевого господарського суду 20.02.2018р. з повідомленням про вручення поштового відправлення з довідкою за формою 20 з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (т.1 а.с.53).

Крім того, ухвалами господарського суду Полтавської області від 27.02.2018р. та від 13.03.2018р. розгляд справи відкладався, у зв`язку із неявкою відповідача (т.1 а.с.58, 63).

Вказані ухвали суду також було надіслано за адресою, зазначеною в позовній заяві: м.Полтава, вул. Пушкіна, буд.75, кв.16.

Проте, копії вказаних ухвал також були повернуті до місцевого господарського суду 12.03.2018р. та 21.03.2018р. з повідомленням про вручення поштового відправлення з довідкою за формою 20 з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (т.1 а.с.65, 69).

29.03.2018р. місцевим господарським судом ухвалено оскаржуване рішення, яким позовні вимоги задоволено (т.1 а.с.76-81).

Вказане рішення також було направлено за адресою зазначеною в позовній заяві: м.Полтава, вул. Пушкіна, буд.75, кв.16, проте, копія рішення була повернута до місцевого господарського суду 14.05.2018р. з повідомленням про вручення поштового відправлення з довідкою за формою 20 з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (т.1 а.с.89).

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до наявної в матеріалах копії паспорта громадянина Федяєва В.В. (т.1 а.с.105-106), 07.05.2014р. було вчинено запис про зняття з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та відновлено відповідний запис лише 07.08.2019р.

Оскільки зазначені вище документи надані апелянтом до суду апеляційної інстанції мають суттєве значення для вирішення даного спору, колегія суддів з урахуванням приписів частини 3 статі 269 Господарського процесуального кодексу України вважає за необхідне прийняти вказані документи, як належний та допустимий докази на підтвердження неможливості отримання апелянтом процесуальних документів щодо розгляду даної справи, як такі, що мають суттєве значення для вирішення даної справи.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апелянта, про те, що судом не було повідомлено його належним чином про час, дату і місце судового засідання підтверджуються матеріалами справи.

Згідно з положеннями статті 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи; порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час, і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення господарського суду Полтавської області від 29.03.2018р. у справі №917/125/18 не відповідає, виходячи з такого.

Повідомлення сторін, учасників справи про час, дату і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 120-122 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 120 Господарського процесуального кодексу України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Цей термін може бути скорочений судом у випадку, коли цього вимагає терміновість вчинення відповідної процесуальної дії (огляд доказів, що швидко псуються, неможливість захисту прав особи у випадку зволікання тощо).

Отже, саме на суд покладено обов`язок щодо належного і завчасного повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, більше того, чинне процесуальне законодавство передбачає, що ухвала суду повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особа, яка викликається, мала достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія встановила, що місцевий господарський суд не забезпечив апелянту фізичній особі - підприємцю Федяєву В.В. його право бути належним чином завчасно повідомленим про час, дату і місце судового засідання з таким розрахунком, щоб він мав достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, а також вчинення відповідної процесуальної дії - надання суду відзиву, оскільки ухвали суду від 09.02.2018р., 27.02.2018р., 13.03.2018р., були надіслані скаржнику за неналежною адресою.

Зазначені обставини порушення судом норм процесуального права щодо належного повідомлення апелянта про час, дату і місце судового засідання призвели до постановлення судом оскаржуваного рішення передчасно, без повного і всебічного з`ясування судом обставин і витребуваних документів, оскільки у встановлені судом строки скаржник об`єктивно не міг надати суду відзив та бути обізнаним про розгляд справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15.05.2008 у справі "Надточій проти України" (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Однак, розглядаючи дану справу, господарський суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства не прийняв до уваги, розглянувши справу за відсутності скаржника, щодо якого були відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи, порушив його конституційне право на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати суду докази та навести доводи, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Отже, з огляду на приписи вищенаведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що допущені місцевим господарським судом порушення процесуального права є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення господарського суду Полтавської області від 29.03.2018р. у справі №917/125/18

Розглядаючи справу по суті у відповідності до вимог статті 296 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів також зазначає наступне.

Як зазначав в позовній заяві позивач, 27.11.2018р. Фізичною особою - підприємцем Федяєвим Володимиром Володимировичем було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно якої ФОП Федяєв В.В. приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.pb.ua, які разом з заявою складають кредитний договір б/н від 27.11.2018р. (надалі - кредитний договір), та взяло на себе зобов`язання виконувати умови договору (т.1 а.с.19-20).

На виконання вимог умов укладеного кредитного договору було надано відповідачу грошові кошти в межах кредитного ліміту в розмірі 16500,00грн., проте, ФОП Федяєв В.В. взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього станом на 06.10.2017р. виникла заборгованість в загальному розмірі 113019,03грн., яка складається з 15645,18грн. - заборгованість за кредитом, 36632,46грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 52785,13грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 7956,26грн. -заборгованість по комісії за користування кредитом.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 19.08.2014р. у справі №917/1516/14 стягнуто з Фізичної особи-підприємця Федяєва Володимира Володимировича на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 15645,18 грн. - заборгованість за кредитом, 6576,33грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2272,09грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 1548,91грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Отже, залишок суми заборгованості складає 86976,52грн., з яких: 30056,13грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 50513,04грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 6407,35грн. -заборгованість по комісії за користування кредитом.

Оскільки судове рішення про задоволення вимог кредитора не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору №б/н від 27.11.2012р. та не звільняє від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення штрафних санкцій (т.1 а.с.3-115).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 29.03.2018р. у даній справі позов задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.76-81).

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, судова колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для частково задоволення апеляційної скарги враховуючи наступне.

Як було зазначено вище, 27.11.2012р. Акціонерним товариством Комерційним банком "ПРИВАТБАНК", було укладено кредитний договір з ФОП Федяєвим Володимиром Володимировичем, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 16500,00грн., шляхом підписання заяви про відкриття поточного рахунку, згідно якої ФОП Федяєв В.В. приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» АТ КБ «ПРИВАТБАНК», отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

До заяви про відкриття поточного рахунку позивачем було додано витяг з "Умов та правил надання банківських послуг" АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (т.1 а.с.20-31).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ФОП Федяєва В.В. за вказаним кредитним договором станом на 06.10.2017р. становить 86976,52грн., та складається з заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 30056,13грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в розмірі 50513,04грн. та заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 6407,35грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626 та 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює суб`єкт підприємництва (в даному випадку АТ КБ "ПРИВАТБАНК").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судова колегія зауважує, що в заяві позичальника від 27.11.2012р. процентна ставка не зазначена.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що банк звертаючись до суду просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27.11.2012р. посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років, та інші умови.

При цьому, судова колегія наголошує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з Умовами, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "ПРИВАТБАНК", а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, судова колегія зазначає, що роздруківка із веб-сайту позивача не може бути належним доказом розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015р. у справі №6-16цс15.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 Цивільного кодексу України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному веб-сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (27.11.2012р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07.02.2018р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Отже, за наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, судова колегія зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Проте, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ "ПРИВАТБАНК", з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, Умов та правил надання банківських послуг, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього відсутній погоджений сторонами розмір процентів, пені, штрафу, тощо, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №342/180/17.

Наявність у даній справі та справі №342/180/17 неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Колегія суддів вважає, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому дані умови не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 27.11.2012р. шляхом підписання заяви.

Отже за наведених обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Вказані обставини не були встановлені господарським судом першої інстанції, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 30056,13грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 50513,04грн. та заборгованості по комісії в сумі 6407,35грн.

Окрім викладеного, судова колегія зазначає, що основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 Цивільного кодексу України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1 та 3 статті 509 Цивільного кодексу України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ФОП Федяєвим В.В. АТ КБ "ПРИВАТБАНК" дотрималось вимог таких принципів цивільного судочинства як справедливість, добросовісність та розумність, що передбачені пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення було не в повній мірі правильно застосовано положення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим наявні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат судова колегія керується приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Федяєва Володимира Володимировича задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 29.03.2018р. у справі №917/125/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ) на користь Фізичної особи - підприємця Федяєва Володимира Володимировича ( АДРЕСА_2 , іпн НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2643,00грн.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний судовий наказ.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2021р.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя В.В. Лакіза

Суддя Н.О. Мартюхіна