УХВАЛА

м. Київ

14.04.2021Справа № 910/5674/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 5-Б, )

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Будальянс» (04073, м. Київ, вул. Рилєєва, буд. 7/11, )

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Іпотека кредит» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 13/135, )

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 18, )

4) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

5) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

6) ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 )

7) ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 )

8) ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 )

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будальянс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Іпотека кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зобов`язання вчинити дії, в якому просить суд:

1. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» право вимоги за Кредитним договором № 58/055798-К/05 від 27.09.2007, укладеним між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будальянс» заборгованість за яким становить 6 586 319,74 грн, з яких 2 477 750, 00 грн - залишок заборгованості по кредиту, 4 108 569,74 грн - залишок заборгованості по відсоткам;

2. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» права іпотекодержателя за Іпотечним договором від 27.09.2007, укладеним між Акціонерним комерційним банком «ТАС- Комерцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будальянс» посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрованим в реєстрі за № кдз-4854 на об`єкт нерухомого майна нежилі приміщення з № 1 по № 26 (групи приміщень № 110) (в літ. А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 ;

3. Визнати незаконними з моменту вчинення дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 27.09.2007, укладеним між Акціонерним комерційним банком «ТАС- Комерцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будальянс», посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрованим в реєстрі за № кдз-4854;

4. Визнати недійсними:

- Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 16.11.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кривенчуком Сергієм Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за № 1454 та відповідний акт приймання передачі нерухомого майна від 16.11.2016 до Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого 16 листопада 2016 року Кривенчуком С.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1454;

- Договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 01.11.2017, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченком Василем Васильовичем та зареєстрований в реєстрі за №2814;

- Договір дарування від 07.11.2017, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою Оксаною Олександрівною та зареєстрований за № 2315;

- Договір дарування від 25.07.2018, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою Оксаною Олександрівною та зареєстрований за № 1677;

5. Визнати незаконними та скасувати рішення у сфері державної реєстрації щодо реєстрації права власності, іпотеки та іпотекодержателя, обтяжень, припинення іпотеки, припинення обтяжень, вчинені з 31.12.2014 року, а також всі відповідні їм записи щодо нежитлового приміщення, нежилі приміщення з № 1 по № 26 (групи приміщень № 110) (в літ. А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 85, а саме:

1) рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича № 29982569 від 09.06.2016року про реєстрацію іпотекодержателя та права власності за ТОВ «КУА «Скай Кепітал Менеджмент»;

2) рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кривенчука Сергія Володимировича № 32377680 від 15.11.2016 року про зняття заборони відчуження;

3) рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кривенчука Сергія Володимировича № 32376987 від 16.11.2016року про припинення іпотеки;

4) рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кривенчука Сергія Володимировича № 32393339 від 16.11.2016 року про реєстрацію права спільної

5) рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченко Василя Васильовича № 37887849 від 01.11.2017 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 ;

6) рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Куранової Оксани Олександрівни № 37995939 від 07.11.2017року про реєстрацію права власності за ОСОБА_7 ;

7) рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Куранової Оксани Олександрівни № 42230374 від 25.07.2018 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 .

Розглянувши матеріали позовної заяви та надані документи, господарським судом встановлено наступне.

Суд зазначає, що судовий захист прав суб`єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб`єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства і окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами ч. 3 ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Конституційний Суд України у рішенні №2-рп/2007 від 12.06.2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту рішення Конституційного Суду України №9-зп від 25.12.1997, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 Господарського процесуального кодексу України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Виходячи з викладених норм, спір підвідомчий господарському суду, якщо склад його учасників відповідає нормам ст. ст. 4, 45 Господарського процесуального кодексу України, а спірне правовідношення носить господарський характер.

До юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Положення пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 905/2043/18 вказано, що під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Отже, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, пов`язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного і того самого відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №914/2191/16, від 23.10.2019 у справі №902/434/19, від 30.10.2019 у справі №922/1359/19.

Судом встановлено, що позовні вимоги позивача до відповідача-1,2,3 про визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» право вимоги за Кредитним договором № 58/055798-К/05 від 27.09.2007, укладеним між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будальянс»; визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» права іпотекодержателя за Іпотечним договором від 27.09.2007, укладеним між Акціонерним комерційним банком «ТАС- Комерцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будальянс» посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрованим в реєстрі за № кдз-4854 на об`єкт нерухомого майна нежилі приміщення з № 1 по № 26 (групи приміщень № 110) (в літ. А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_6 ; визнання незаконними з моменту вчинення дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 27.09.2007, укладеним між Акціонерним комерційним банком «ТАС- Комерцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будальянс», посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрованим в реєстрі за № кдз-4854 підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідношення носять господарський характер.

Проте надавши правову кваліфікацію правовій природі спірних правовідносин, дослідивши зміст правовідносин сторін, суд зазначає, що фактично позовні вимоги позивача до фізичних осіб (відповідачів - 4,5,6,7,8) ґрунтуються на підставах укладеного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 16.11.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 01.11.2017, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , договору дарування від 07.11.2017, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та договору дарування від 25.07.2018, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Зазначені договори не є забезпеченням основного зобов`язання (кредитного). Тому посилання позивача на те, що дані позовні вимоги можуть розглядатись в порядку господарського судочинства, суд визнає помилковим, оскільки позовні вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 мають розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Отже, судом встановлено, що в даній позовній заяві позивачем об`єднані позовні вимоги, які повинні розглядатися в порядку господарського та цивільного судочинства.

Згідно з ч.4 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2 ч. 5. ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Враховуючи викладене вище, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» підлягає поверненню.

Керуючись 173, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» повернути заявнику.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Дата підписання ухвали 14.04.2021

Суддя І.О. Андреїшина