ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2021 р. Справа№ 910/9899/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Попікової О.В.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Хілінський А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод"

на рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2020 (повне судове рішення складено 30.11.2020)

у справі № 910/9899/20 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод"

про стягнення 540 875, 40 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В липні 2020 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Експериментальний механічний завод» про стягнення заборгованості в розмірі 509 354,86 грн., пені в розмірі 29 066,31 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 185,91 грн. та трьох процентів річних у розмірі 1 268,32 грн. за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 24.10.2018 № 9347004.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 24.10.2018 № 9347004 в частині повної та своєчасної оплати.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.11.2020 у справі №910/9899/20 позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Експериментальний механічний завод» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 509 354 грн. 86 коп. основного боргу, 23 502 грн. 77 коп. пені, а також 7 992 грн. 86 коп. витрат зі сплаті судового збору, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що доказами надання послуг опалення слугують корінці наряду про підключення будинків до опалення на початку періоду, за який нараховується заборгованість. Заборгованість відповідача за відвантажену теплову енергію/теплоносій в сумі 509 354, 86 грн. підтверджується, зокрема, актами приймання-передавання товарної продукції за договором за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 19.11.2020, Публічне акціонерне товариство «Експериментальний механічний завод» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було винесено рішення на підставі недостовірних доказів, оскільки надані позивачем акти та корінці нарядів мають ознаки підробки і не можуть підтверджувати заборгованість відповідача. Позовну заяву було підписано неповноважним представником позивача, що не було враховано судом. Також суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про повернення до підготовчого засідання та позбавив відповідача можливості надати клопотання про призначення експертизи.

Отже відповідач вважає, що судом порушені норми ст.ст. 56, 78, 174, 236 ГПК України, ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Позиції інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2021 справу № 910/9899/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Євсіков О.О.

Після надходження матеріалів справи на запит суду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 апеляційну скаргу ПАТ "Експериментальний механічний завод" на рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2020 у справі № 910/9899/20 залишено без руху, надано скаржнику строк десять днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків, шляхом подання до суду належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі та відмовлено в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

22.02.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» від Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" надійшла заява, до якої додано платіжна квитанція № 22-415894/1 від 22.02.2021 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги ПАТ ЕМЗ на рішення від 19.11.2020 по справі № 910/9899/20 в належному розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 клопотання про поновлення пропущеного строку задоволено, поновлено ПАТ "Експериментальний механічний завод" строк на апеляційне оскарження на рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2020, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/9899/20, розгляд апеляційної скарги призначено на 07.04.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1332/21 від 05.04.2021 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2021 для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Ходаківська І.П. - головуючий, Попікова О.В., Євсіков О.О.

Ухвалою суду від 05.04.2021 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі.

Явка представників сторін.

У судове засідання 07.04.2021 з`явився представник відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

У судове засідання 07.04.2021 представник позивача не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення учаснику справи.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

Розгляд клопотань учасників справи.

Відповідач звернувся до суду з клопотанням про призначення технічної експертизи підписів та відбитків печатки на корінцях нарядів №№ 4106, 4123, 5107, 5124.

Клопотання мотивовано тим, що у зазначених документах наявне співпадіння підписів співробітників позивача Коваль А.М. та Горбач О.Ю., що підтверджує факт проставлення підпису за допомогою факсиміле.

Суд відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Отже, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду.

Сукупність наявних в матеріалах цієї справи документів є достатньою для можливості прийняття рішення за результатами розгляду справи.

Крім того, відповідач не був позбавлений права самостійно замовити експертизу на стадії розгляду справи в суді першої інстанції та надати її суду в якості доказу. Доказів неможливості проведення такої експертизи самостійно відповідачем не надано.

З огляду на викладене, підстав для задоволення заявленого відповідачем клопотання колегія не вбачає.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 24.10.2018 № 9347004, укладеного між відповідачем як споживачем та позивачем, як постачальником, останній взяв на себе зобов`язання виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач - отримати та оплатити її.

Згідно з п.п. 4.1, 4.4 договору останній набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2019 та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Пунктом 9 додатку № 2 до договору встановлено, що споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в ЦОК за адресою: вул. Волоська, 42, оформлений постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

18.11.2019 позивачем проведено включення систем опалення, гарячого водопостачання та вентиляції (корінець наряду № 4 106) та 03.04.2020 - відключення систем (корінець наряду № 4 123) у житловому відомчому будинку відповідача за адресою: м. Київ, вул. Лук`янівська, 79, про що складено відповідний акт від 22.04.2020 щодо відключення систем, закриття та опломбування засувок. Даний акт зі сторони відповідача не підписаний.

Також, 18.11.2019 проведено включення систем опалення, гарячого водопостачання та вентиляції (корінець наряду № 5 1107) та 03.04.2020 - відключення систем (корінець наряду № 5 124) у житловому відомчому будинку відповідача за адресою: м. Київ, вул. Лук`янівська, 81, про що складено відповідний акт від 22.04.2020 щодо відключення систем, закриття та опломбування засувок. Даний акт зі сторони відповідача не підписаний.

Всього за договором за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року позивачем нараховано за відвантажену теплову енергію/теплоносій 509 354,86 грн.

Неоплата відповідачем поставленої йому теплової енергії стала підставою для звернення КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори й інші правочини.

Частиною першою статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Приписами частини шостої статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частинами першої та другої статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Зазначена правова позиція наведена у постановах Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

При цьому, як зазначено в постанові Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 910/1762/19, правовідносини у якій є подібними до правовідносин у даній справі, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Питання прийняття облікових карток (табуляграм) у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі - продажу) теплової енергії у гарячій воді, у контексті їх оцінки судами як доказів, неодноразово вирішувалося у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 зі справи № 910/6652/17, від 12.07.2018 зі справи №910/6654/17, від 12.10.2018 зі справи № 910/30728/15).

На підтвердження факту надання послуг з теплопостачання, а також наявності заборгованості відповідача, позивачем надані: акти приймання-передавання товарної продукції та облікові картки з листопада 2019 року по квітень 2020 року; корінці нарядів про підключення відомчих відповідачу будинків до опалення на початку періоду, за який нараховується заборгованість; акт розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін.

При цьому, як вірно враховано судом, за умовами пункту 9 додатку №2 до договору споживач самостійно отримує оформлений постачальником рахунок-фактуру, акт приймання-передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює та повертає один примірник постачальнику.

З огляду на невиконання відповідачем визначеного договором обов`язку, посилання на відсутність його підписів, як споживача, в актах від 22.04.2020 щодо відключення системи опалення, закриття та опломбування засувок є необґрунтованим.

Отже, матеріалами справи підтверджено факт отримання відповідачем послуг з теплопостачання на зазначену в позові суму (509 354, 86 грн).

Натомість доказів на відключення приміщень відповідача від теплопотачання або неотримання ним цих послуг матеріали справи не містять.

З приводу посилання скаржника на те, що надані позивачем наряди та акти мають ознаки підробки, оскільки підписані невідомою особою без зазначення її посади, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, наданих відповідачем в порядку ч. 1 ст. 74 ГПК України, які б свідчили про підробку цих документів, у тому числі не доведено факт звернення до правоохоронних органів.

За таких обставин правомірним є висновок місцевого господарського суду про задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 24.10.2018 № 9347004.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені в розмірі 29 066, 31 грн., 3% річних у розмірі 1 268, 32 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1 185,91 грн господарським судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги приписи ч. 1 статті 546 ЦК України, згідно з якою виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Частиною 1 статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктами 37, 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату за спожиту послугу щомісяця в порядку та строки, визначені договором.

Пунктом 3.3 договору на споживача покладено обов`язок сплатити постачальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) за кожний день до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Як вірно встановлено господарським судом, для визначення періодів нарахування відповідачу пені та компенсаційних виплат позивач керувався пунктом 10 додатку № 2 до договору, який передбачає перерахування споживачем оплати не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

В той же час, позивачем до матеріалів справи не надано повної редакції відповідного додатку до договору, що унеможливлює встановити погоджений сторонами строк оплати послуг за договором.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що при визначенні періоду початку прострочення відповідачем оплати за надані позивачем послуги слід виходити із положень пунктів 37, 38 Правил та пункту 3.3 договору, що встановлюють внесення оплати не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом - місяцем.

Відтак, з урахуванням визначеного початку періоду прострочення судом правомірно стягнуто з відповідача 23 502, 77 грн. пені.

Одночасно, як вірно враховано судом, оскільки позивач при нарахуванні трьох процентів річних та інфляційних втрат здійснював нарахування по одному місяцю на суму боргу цього місяця, у той час як оплата за надані послуги мала вноситися не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим місяцем, то суд був позбавлений можливості здійснити перерахунок заявлених компенсаційних виплат, оскільки їх нарахування здійснено позивачем до початку прострочення, а відтак, заявлені позивачем до стягнення три проценти річних та інфляційні втрати задоволенню не підлягають.

Таким чином висновок суду першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні про часткове задоволення позовних вимог з відповідним розподілом судових витрат зроблений з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а також відповідно до встановлених обставин справи. У зв`язку з викладеним рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо доводів відповідача про підписання позовної заяви неповноважним представником позивача суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4.3 Положення про структурний підрозділ «Енергозбут» Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» керівник структурного підрозділу підпорядкований директору підприємства та виконує повноваження від імені підприємства, передбачені довіреністю, зокрема, на підставі довіреності представляє підприємство у судових органах.

У матеріалах справи міститься довіреність від 22.10.2019 № 22/10/19-01 (а.с.56), видана директором КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" Бінд В.Є. на уповноваження директора структурного підрозділу Лопатіна К.О. представляти інтереси підприємства та, зокрема, подавати та підписувати від імені підприємства позовні заяви.

За змістом частини 3 статті 56 ГПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Як слідує зі змісту Положення, директор структурного підрозділу Енергозбут уповноважений діяти від імені КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО", при цьому конкретний обсяг його повноважень встановлюється довіреністю.

Відповідно до правових позицій, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2020 № 9901/39/20 та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 9901/179/20, повноваження особи діяти від імені юридичної особи мають випливати із вимог закону, або ж убачатися із положення чи статуту юридичної особи або ж трудового договору, посадової інструкції представника такої юридичної особи.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що повноваження директора структурного підрозділу Лопатіна К.О. на представництво інтересів підприємства передбачені Положенням про структурний підрозділ, як того вимагає частина 3 статті 56 ГПК України.

Колегією відхиляється посилання скаржника на безпідставність відмови суду першої інстанції у задоволенні його клопотання про повернення до підготовчого засідання та призначення судової експертизи, оскільки таке клопотання було заявлено після того, як суд перейшов до розгляду справи по суті та без зазначення поважних причин пропуску процесуального строку. Слід зауважити, що встановлення законодавцем часових обмежень на вчинення процесуальних дій спрямоване на неприпустимість зловживання учасниками справи своїми правами. Повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття можливе лише у виняткових випадках, яких встановлено не було.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2020 у справі №910/9899/20 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 19.11.2020 у справі № 910/9899/20.

Матеріали справи № 910/9899/20 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 08.04.2021.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді О.В. Попікова

О.О. Євсіков