РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.04.2021Справа № 910/19436/20

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Пейнт Трейд»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Хеві Метал»
простягнення 7905403,30 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаНагірняк Я.В;
від відповідачаЖигарева М.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пейнт Трейд" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеві Метал" 7905403,30 грн, з яких: 7236449,22 грн основного боргу, 35192,89 грн пені, 8798,22 грн 3% річних, 624962,97 грн - сума курсових різниць.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №2603ПТ-01 від 26.03.2019 в частині здійснення оплати поставленого товару у встановлений цим договором строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/19436/20; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 14.01.2021; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

28.12.2021 через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

Судове засідання, призначене на 14.01.2021, не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 підготовче засідання у справі призначено 11.02.2021.

11.02.2021 на електронну пошту без ЕЦП від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого судом відмовлено, оскільки жодного доказу на підтвердження викладених у ньому обставин відповідачем на надано.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.03.2021.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 04.03.2021 оголошено перерву до 24.03.2021.

15.03.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи.

Також 15.03.2021 через канцелярію Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 5836449,22 грн основного боргу, 35192,89 грн пені, 8798,22 грн 3% річних, 624962,97 грн - сума курсових різниць, у зв`язку з оплатою відповідачем частини суми основного боргу у розмірі 1400000,00 грн після звернення позивача з позовом до суду.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог залишена судом без розгляду з огляду на її подання останнім поза межами строку, який встановлений п.2 ч.1 ст.46 Господарського процесуального кодексу України.

24.03.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 24.03.2021 оголошено перерву до 01.04.2021. Відповідачу направлено повідомлення про судове засідання 01.04.2021 в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 01.04.2021 від відповідача надійшла заява про перенесення судового засідання, в якій останній, зокрема, повідомив суд про сплату на користь позивача 150000,00 грн 22.03.2021 та 150000,00 грн 01.04.2021 та просив суд перенести розгляд справи на іншу дату.

Судом відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання відповідача з огляду на відсутність відповідних процесуальних підстав для його задоволення, передбачених ч.2 ст.202 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 01.04.2021 просив суд позовні вимоги задовольнити з урахуванням оплат відповідача, здійснених останнім після звернення позивача з позовом до суду.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.04.2021 повідомив про наміри сплатити позивачу суму боргу у найближчий час.

В судовому засіданні 01.04.2021 на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

26.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пейнт Трейд" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хеві Метал" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №2603ПТ-01 (договір).

Відповідно до п.1.1, 1.2 договору постачальник зобов`язується в строк та на умовах цього договору та/або специфікації, поставити покупцю лакофарбові матеріали для фарбування рулонного металу (РРG Сіеszyn S.А.) (далі по тексту - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар. Асортимент, мінімальна кількість, якісні характеристики і ціна товару, а також умови і термін поставки товару, узгоджуються сторонами додатково в специфікаціях на кожну партію товару.

Датою поставки товару є дата видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту виконання постачальником своїх зобов`язань за специфікацією на поставку та підписання сторонами видаткової накладної (п.п.3.5, 3.8 договору).

Згідно п.п.4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.6 договору загальна сума цього договору складається із загальної вартості товару переданого покупцеві на підставі видаткових накладних та інших документів, виданих у відповідності до умов цього договору, протягом всього строку його дії. Ціна за товар, що поставляється, визначається окремо у специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору. Ціни в специфікаціях встановлюються в національній валюті України - гривні, а також в еквіваленті євро. Постачальник гарантує, що ціна, яка зазначена у специфікаціях на кожну партію товару включає в себе усі необхідні митні/транспортні та інші платежі. Жодних доплат, окрім тієї ціни, що вказана у специфікаціях, покупець не здійснює. Порядок оплати: покупець зобов`язується оплатити 100% вартості партії поставленого товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 31 календарних днів з дати поставки товару покупцю. Розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України гривні, виходячи з еквівалента ціни товару в євро за міжбанківським курсом продажу євро на момент закриття біржі на день, що передує дню оплати, на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури, керуючись довідковою інформацією на сайті http://kurs.com.ua/mejbank. Датою оплати є дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

У разі порушення покупцем строків оплати, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення (п.6.4 договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення відтисками їхніх печаток та діє до 31 грудня 2019 року але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього договору, жодна зі сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію договору, його дія автоматично продовжується на наступний календарний рік на тих самих умовах (п.п.8.1, 8.2 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині невиконаних зобов`язань - до повного виконання сторонами умов цього договору. Даний договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну його дії не буде заявлено однією зі сторін пропозиції про відмову від цього договору (п.9.5 договору).

До вказаного договору між сторонами були складені та підписані відповідні специфікації.

Також 15.04.2020 між сторонами було підписано додаткову угоду №1 до договору, якою внесено зміни до адрес сторін, а 02.10.2020 - контрагентами підписано додаткову угоду №2 до договору згідно умов якої розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України гривні, виходячи з еквівалента ціни товару в євро за міжбанківським курсом продажу євро на момент закриття біржі на день, що передує дню оплати, на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури, керуючись довідковою інформацією на сайті http://minfin.com.ua/.

Як вбачається з матеріалів справи, постачальником було поставлено, а представником покупця за довіреностями прийнято товар на загальну суму 25699095,22 грн, що підтверджується видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін №1505ПК від 15.05.2020 на суму 3435276,72 грн, №2206ПК від 22.06.2020 на суму 2809828,32 грн, №2007ПК від 20.07.2020 на суму 3325865,76 грн, №308ПК від 03.08.2020 на суму 3449499,84 грн, №2608ПК від 26.08.2020 на суму 3092175,36 грн, №2509ПК від 25.09.2020 на суму 3067597,68 грн, №1210ПК від 12.10.2020 на суму 3164236,90 грн, №2310ПК від 23.10.2020 на суму 885346,08 грн, №311ПК від 03.11.2020 на суму 2469268,56 грн, внаслідок чого позивачем виставлені відповідачу відповідні рахунки на оплату поставленого товару.

Також між сторонами складено та підписано видаткові накладні (корегування) на суму курсової різниці №460 від 08.07.2020 на суму 154929,84 грн, №532 від 31.07.2020 на суму 247623,36 грн, №717 від 11.09.2020 на суму 114722,88 грн, №937 від 02.10.2020 на суму 53911,92 грн.

При цьому видаткова накладна (корегування) на курсову різницю №871 від 22.10.2020 на суму 93304,80 грн з боку відповідача не підписана.

Всього постачальником складено та підписано видаткові накладні на корегування курсової різниці на суму 664492,80 грн.

За твердженнями позивача, відповідач частково оплатив за поставлений у спірний період товар на суму 18462646,00 грн та сплатив курсову різницю по накладним корегування на суму 39529,83 грн, що підтверджується виписками банку з рахунку позивача.

Крім того позивачем долучено до матеріалів справи підписані та скріплені печатками сторін акти звірки взаєморозрахунків за різні періоди співпраці контрагентів.

13.11.2020 позивачем надіслано на адресу відповідача претензію №1211/5/ПТ від 12.11.2020 про оплату заборгованості за поставлений товар.

Спір у справі виник внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати поставленого позивачем товару у визначений договором строк, внаслідок чого останній звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача основної заборгованості, пені, суми курсових різниць та 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а провадження у справі №910/19436/20 в частині стягнення основної заборгованості на суму 1700000,00 грн підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пейнт Трейд" як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хеві Метал" як покупцем було укладено договір поставки №2603ПТ-01 від 26.03.2019 (договір), відповідно умов якого постачальник зобов`язується в строк та на умовах цього договору та/або специфікації, поставити покупцю лакофарбові матеріали для фарбування рулонного металу (РРG Сіеszyn S.А.), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити 100% вартості партії поставленого товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 31 календарних днів з дати поставки товару покупцю. При цьому розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України гривні, виходячи з еквівалента ціни товару в євро за міжбанківським курсом продажу євро на момент закриття біржі на день, що передує дню оплати, на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури, керуючись довідковою інформацією на сайті http://minfin.com.ua/.

На виконання умов укладеного між сторонами правочину, постачальником поставлено, а представником покупця за довіреностями прийнято товар на загальну суму 25699095,22 грн, що підтверджується відповідними видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін, копії яких містяться в матеріалах справи.

Також між сторонами складено та підписано видаткові накладні (корегування) на суму курсової різниці №460 від 08.07.2020 на суму 154929,84 грн, №532 від 31.07.2020 на суму 247623,36 грн, №717 від 11.09.2020 на суму 114722,88 грн, №937 від 02.10.2020 на суму 53911,92 грн.

Суд зауважує, що видаткова накладна (корегування) на суму курсової різниці №871 від 22.10.2020 на суму 93304,80 грн з боку відповідача не підписана, однак матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду заперечень з цього приводу або доказів протилежного, у зв`язку з чим суд приймає вказану накладну як доказ корегування курсової різниці на вказану суму згідно умов укладеного між сторонами правочину.

Всього за переліченими вище накладними проведено корегування курсової різниці на суму 664492,80 грн.

При цьому за твердженнями позивача, до моменту звернення до суду з розглядуваним позовом, відповідач частково оплатив за поставлений у спірний період товар на суму 18462646,00 грн та сплатив курсову різницю за накладними корегування на суму 39529,83 грн, що підтверджується відповідними виписками банку з рахунку позивача.

Наразі, як вбачається з матеріалів справи, після звернення позивача з відповідним позовом до суду, відповідачем було перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю "Пейнт Трейд" частину суми основного боргу у розмірі 1700000,00 грн, що підтверджується виписками банку з рахунку позивача від 09.12.2020 на суму 300000,00 грн, від 11.12.2020 на суму 417597,68 грн, від 11.12.2020 на суму 132402,32 грн, від 21.12.2020 на суму 550000,00 грн та платіжними дорученнями №1827 від 22.03.2021 на суму 150000,00 грн та №1889 від 01.04.2021 на суму 150000,00 грн.

Пунктом 2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акту державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи сплату відповідачем грошових коштів в загальному розмірі 1700000,00 грн після звернення позивача до суду з відповідним позовом, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі №910/19436/20 в частині стягнення основного боргу на суму 1700000,00 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

Відтак, станом на дату вирішення спору у справі №910/19436/20 по суті законними та обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 5536449,22 грн основного боргу та 624962,97 грн курсової різниці. Доказів оплати зазначених сум відповідачем суду не надано.

Також за прострочення виконання зобов`язання по оплаті поставленого товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 35192,89 грн пені та 8798,22 грн 3% річних за загальний період прострочення з 27.10.2020 по 04.12.2020.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Пунктом 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання по оплаті поставленого позивачем товару у відповідний період, то вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних є законними та обґрунтованими.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних за період прострочення відповідачем оплати за поставлений товар з урахуванням умов договору щодо строків оплати та часткових оплат відповідача дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, на суму 8798,22 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені суд зауважує наступне.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст.230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст.548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктами 6.4 договору передбачено, що у разі порушення покупцем строків оплати, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Як встановлено судом, відповідачем у встановлений строк свого обов`язку за договором зі сплати за поставлений товар не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання, і він вважається таким, що прострочив, а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період з 27.10.2020 по 04.12.2020.

За висновками суду, розрахунок пені, який наданий позивачем є обґрунтованими та арифметично вірним, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня на суму 35192,89 грн.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Пейнт Трейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеві Метал" та про закриття провадження у справі №910/19436/20 в частині стягнення основного боргу на суму 1700000,00 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог внаслідок оплати відповідачем частини суми основного боргу після звернення позивача з розглядуваним позовом до суду, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.74, 129, 231, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеві Метал" (01001, місто Київ, вул.Володимирська, будинок 49А, нежитлове приміщення 92, ідентифікаційний код 41890949) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пейнт Трейд" (49041, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул.Стартова, будинок 3, ідентифікаційний код 38600 (п`ять мільйонів п`ятсот тридцять шість тисяч чотириста сорок дев`ять) грн 22 коп основного боргу, 35192 (тридцять п`ять тисяч сто дев`яносто дві) грн 89 коп. пені, 8798 (вісім тисяч сімсот дев`яносто вісім) грн 22 грн 3% річних, 624962 (шістсот двадцять чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн 97 коп. - суми курсових різниць та судовий збір у розмірі 118581 (сто вісімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят одна) грн 05 коп.

3. Закрити провадження у справі №910/19436/20 в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 1700000,00 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257, п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.04.2021

Суддя Ю.М. Смирнова