СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2021 р. Справа № 905/517/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№140Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 26.11.2020 у справі №905/517/20 (суддя Курило Г.Є., повний текст складено та підписано 30.11.2020)

за позовом Державної Азовської морської екологічної інспекції, м.Маріуполь Донецької області

до ОСОБА_1 , м.Маріуполь Донецької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державної екологічної інспекції у Донецькій області, м.Костянтинівка Донецької області

про стягнення 30.625,00 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Державна Азовська морська екологічна інспекція, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 про стягнення 30.625,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на здійснення відповідачем в супереч п.п. 3, 4 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 №1045 знищення зелених насаджень без оформлення відповідних документів.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 26.11.2020 у справі №905/517/20 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь державного бюджету шкоду, заподіяну внаслідок незаконного знищення зелених насаджень у розмірі 30625,00грн на рахунок (IBAN) - UA0005051, МФО 899998, , код класифікації доходів бюджету 24062100 (грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності), банк отримувач Управління Державної казначейської служби України у місті Маріуполі Донецької області (УДКСУ у м.Маріуполь Донецької області), юридична адреса: м.Маріуполь Донецької області, пр.Миру, 68, отримувач Маріуп.УК/м.Маріуполь/24062100. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної Азовської морської екологічної інспекції (87517, Донецька обл., м.Маріуполь, пр.Нахімова, буд.76; ) судовий збір у розмірі 2102,00грн.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 26.11.2020 у справі №905/517/20 у повному обсязі, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Барбашова С.В., Пелипенко Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2021 апеляційну скаргу відповідача залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України, з огляду на те, що скаржник до апеляційної скарги не надав доказів на підтвердження сплати судового збору, доказів направлення копії апеляційної скарги іншим сторонам у справі. Крім того, апелянтом подано скаргу з пропущенням двадцятиденного строку, встановленого на її подання, без клопотання про його відновлення.

02.02.2021 на адресу апеляційного суду від відповідача надійшло клопотання (вх.№1328) про усунення недоліків апеляційної скарги. Відповідач просить визнати причину пропуску, встановленого законом процесуального строку, поважною та поновити пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення суду від 26.11.2020 у даній справі. В обґрунтування клопотання про поновлення цього строку відповідач зазначив, що рішення Господарського суду Донецької області прийняте 26.11.2020 по справі №905/517/20 за відсутності відповідача та його представника. Повний текст складено 30.11.2020, отриманий - 12.12.2020. З огляду на викладене, заявник просить суд вважати причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду поважними та поновити його.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено до розгляду справу №905/517/20 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

15.02.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Державної Азовської морської екологічної інспекції надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1927), в якому позивач просить рішення Господарського суду Донецької області від 26.11.2020 по справі №905/517/20 залишити без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу - без задоволення. Доводи відзиву на апеляційну скаргу по суті є схожими на доводи, наведені в рішенні господарського суду.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, зважаючи на нижченаведене.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", державне управління в галузі охорони навколишні природного середовища здійснюють, зокрема, державні органи по охороні навколишнього природного середовища і використанню природних ресурсів та інші державні органи відповідно до законодавства України.

Державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та державні органи, до компетенції яких законами України віднесено здійснення зазначених функцій.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.20 №217 Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного на (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно пункту 7 Положення Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Державна Азовська морська екологічна інспекція, згідно Положення про Державну Азовську морську екологічну інспекцію, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України 28.09.2017 № 652, зі змінами внесеними наказом Державної екологічної інспекції України 22.11.2018 №249 є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.

Згідно пункту 3 розділу 1 Положення Основними завданнями Інспекції є реалізація повноважень Держекоінспекції у межах відповідної території.

До повноважень Інспекцій належить здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємства, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами нерезидентами вимог законодавства, у тому числі про охорону, утримання і використання зелених насаджень.

Також Інспекція має право розраховувати розмір шкоди, збитків і втрат, заподіяних внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, складати протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати справи про адміністративні правопорушення, накладати адміністративні стягнення у випадках, передбачених законом, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Отже, Державна Азовська морська екологічна інспекція є органом, якому законом надано право на здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього і природного середовища, діє від імені та в інтересах держави та є належним позивачем у справі.

Згідно з абз.2 ст.1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" під заходами державного нагляду (контролю) розуміють планові та позапланові заходи, які здійснюються органами держаного нагляду (контролю) шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

В ході здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням природоохоронного законодавства України 19.01.2018 старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря Неживицьким В.Ю. і державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря Свиридовою О.В. на території Маріупольської міської ради в районі огорожі ясла-садочку №45 «Ясочка», розташованого за адресою м.Маріуполь, пр. Будівельників, 28, було виявлено факт знищення зелених насаджень, а саме: силами ФОП ОСОБА_1 було видалено до ступеня припинення росту 23 зелених дерева різних порід без відповідних дозвільних документів органів міської ради (акту обстеження, ордеру). ФОП ОСОБА_1 не отримував, що є порушенням ст. 25 Закону України "Про рослинний світ", п.п. 3, 4 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства державі заподіяна шкода внаслідок знищення зелених насаджень.

Приводом для зазначеної перевірки став лист Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради №45.2-719-21-45.10 від 18.12.2017, в якому остання повідомила позивача про незаконне знищення зелених насаджень а також проінформовала, що за проектом розподілу території кварталів (мікрорайонів) м.Маріуполя вищевказана міська територія відноситься до внутрішньоквартальної території. Питання балансової належності 23 знесених дерев було відпрацьовано з ККП "Керуюча компанія "Приморська" та встановлено, що дані дерева на балансі підприємства не рахуються.

За результатами перевірки державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря Нежвицьким Д.Г. складено протокол №013307, про здійснення гр. ОСОБА_1 , який є фізичною особою підприємцем, адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.153 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім того, знищення зелених насаджень, без відповідних дозвільних документів органів міської ради (акту обстеження, ордеру) є порушенням ст. 25 Закону України "Про рослинний світ", п.п. 3, 4 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства державі заподіяна шкода внаслідок знищення зелених насаджень.

Протокол №013307 від 19.01.2018 отриманий відповідачем та підписаний ним. В той же час, в зазначеному протоколі ОСОБА_1 прокоментував, що виконував знесення сухостійних дерев на території навчального закладу та обрізку дерев вздовж огородження на міській території за проханням дошкільного навчального закладу "Ясла-садок №45 "Ясочка" управління освіти Маріупольської міської ради".

За наслідками проведеної перевірки та складання адміністративного протоколу державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Азовського моря Нежвицьким В.Ю. 23.01.2018 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №7/013307, у відповідності до якої встановлено, що гр. ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 25 Закону України "Про рослинний світ", ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", п. 3; 4 "Порядок видалення дерев, кущів, газонів і квітників в населених пунктах", тим, що о 09-00 год, 19.01.2018 на території Маріупольської міської ради в районі огорожі Ясла-садочку №45 "Ясочка", розташованого за адресою: м. Маріуполь пр. Будівельників 28, було виявлено факт знищення зелених насаджень на території населеного пункту, а саме: силами ФОП ОСОБА_1 було незаконно видалено, до ступеню припинення росту, 23 зелених дерева різних порід, біля огорожі Ясла-садку №45, за межами садку. Відповідних дозвільних документів на знос зазначених зелених насаджень (ордер, акт обстеження зелених насаджень) ФОП ОСОБА_1 не оформлював. Дерева знаходились у задовільному стані з наступними діаметрами стовпів: акація 14 см. - 1 од, ясень 20 см - 1 од., акація 22 см - 1 од., ясень 22 см - 3 од, акація 24 см - 1 од, акація 26 см - 1 од, ясень 30 см - 1 од, акація 30 см - 3 од, акація 34 см - 2 од, акація 36 см - 3 од, акація 38 см - 1 од, акація 40см - 1 од, акація 44 см -1 од, акація 46 см - 1 од, ясень 52 см - 1 од, акація 56 см - 1 од. Керуючись ч.1 статті 153 та статтями 242-1, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також ст.40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" постановлено визнати гр. ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.153 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. Дата набрання чинності постанови 02.02.2018.

Відповідач отримав постанову про накладення адміністративного стягнення №7/013307 - 30.01.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та 02.02.2018 сплатив штраф у розмірі 850,00 грн відповідно до банківської квитанції №0.0.954976037.1.

Позивач зазначає, що в результаті зазначених порушень державі нанесено шкоду на загальну суму 30.625,00 грн. Розмір шкоди розраховано відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної внаслідок знищення або пошкодження дерев і чагарників (додаток №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.1999 року №559

Позивачем вживалися заходи досудового врегулювання даного спору, а саме 02.03.2018 відповідачеві направлено претензію №4, згідно з якою Державна Азовська морська екологічна інспекція пропонувала відповідачу відшкодувати збиток, заподіяний державі порушенням внаслідок самовільного знищення зелених насаджень на суму 30.625,00 грн, перерахувавши її на відповідний рахунок, про що в місячний термін з моменту отримання листа повідомити інспекцію. В разі відмови від добровільної сплати шкоди, Державна Азовська морська екологічна інспекція залишає за собою право звернутися з відповідним позовом до господарського суду.

Враховуючи, що відповідачем не було виконано вимоги претензії та не відшкодовано збитки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги до ФОП ОСОБА_1 підлягають задоволенню відповідно до положень статті 1166 Цивільного кодексу України. При цьому, суд зазначив, що позивачем доведена належними доказами (протоколом про вчинення адміністративного правопорушення №013307 від 19.01.2018, постановою про накладення адміністративного стягнення від 23.01.2018 №7/013307, сплатою відповідачем штрафу та не оскарження дій Державної Азовської морської екологічної інспекції) неправомірність поведінки відповідача, яка виражається у вчиненні неправомірних дії по видаленню дерев з порушенням порядку, при цьому відповідачем не надано доказів дотримання законодавчо встановленого порядку видалення зелених насаджень, а тому, суд вважає доведеним факт видалення зелених насаджень без дотримання зазначених норм права, у зв`язку з чим такі дії є незаконними.

Надаючи оцінку вказаному висновку місцевого господарського суду згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів погоджується з ним, з огляду на таке.

В даному випадку предметом позову є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача 30.625,00 грн шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Відповідно до ст.38 Закону України "Про охорону навколишнього середовища" використання природних ресурсів в Україні здійснюється у порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. У порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Згідно з приписами ст.68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність усіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Позивачем повинна бути доведена неправомірність поведінки відповідача, яка виражається у діях чи бездіяльності особи, до якої заявляється позов про стягнення шкоди. При цьому такі дії повинні мати конкретне вираження, тобто позивачем має бути доведено, що відповідач вчинив неправомірні дії по видаленню дерев з порушенням порядку, встановленого чинним законодавством.

Відповідач не заперечує проти тієї обставини, що ним було видалено зелені насадження, але видалення проводилось на прохання дошкільного навчального закладу "Ясла-садок №45 "Ясочка" управління освіти Маріупольської міської ради".

Відповідач стверджує, що пункти 3, 4 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затверджений постановою Кабінету міністрів України №1045 від 01.08.2006, не міг бути застосований судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, а питання видалення аварійних дерев регулює пункт 8 зазначеного Порядку.

Колегія суддів не погоджується з такими твердженнями апелянта, виходячи з системного аналізу чинних нормативно-правових актів.

Статтею 5 Закону України "Про рослинний світ" передбачено, що під час здійснення діяльності, яка впливає на стан охорони, використання та відтворення рослинного світу, необхідно дотримуватися, зокрема, таких основних вимог як здійснення заходів щодо запобігання негативному впливу господарської діяльності на рослинний світ та здійснення заходів щодо відтворення об`єктів рослинного світу.

Процедуру видалення дерев (у тому числі і аварійних), кущів, газонів і квітників (зелених насаджень) на території населеного пункту регламентовано Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 №1045 .

Пунктом 3 Порядку передбачено, що видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - компетентний орган) на підставі ордера (крім випадків, передбачених пунктами 7-10 цього Порядку).

За змістом пункту 4 Порядку підставою для прийняття рішення компетентним органом є заява про видалення зелених насаджень, подана юридичною чи фізичною особою (далі - заявник).

Після надходження заяви компетентний орган утворює комісію з питань визначення стану зелених насаджень та їх відновної вартості (далі - комісія), до складу якої входять представники заявника, власника земельної ділянки (користувача), компетентного органу, територіального органу Держекоінспекції, а у разі потреби - балансоутримувача території та комунального підприємства, що здійснює утримання зелених насаджень.

Під час формування складу комісії компетентний орган протягом двох днів після надходження заяви надсилає запити до територіального органу Держекоінспекції, власника земельної ділянки (користувача), балансоутримувача території та комунального підприємства, що здійснює утримання зелених насаджень, щодо можливості їх участі у роботі комісії.

Територіальний орган Держекоінспекції та заінтересовані організації у п`ятиденний строк після надходження запиту надсилають компетентному органу в письмовій формі повідомлення про включення свого представника до складу комісії.

Після надходження повідомлень компетентний орган протягом трьох днів затверджує склад комісії. У разі надходження повідомлень про відмову від участі представників територіального органу Держекоінспекції та заінтересованих організацій склад комісії затверджується без таких представників.

Комісія у п`ятиденний строк після її затвердження визначає стан зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці, і їх відновну вартість та складає акт обстеження тих насаджень, що підлягають видаленню (далі - акт), за формою, затвердженою Мінрегіоном.

Відновна вартість зелених насаджень визначається згідно з методикою, затвердженою Мінрегіоном.

У разі знесення аварійних, сухостійних і фаутних дерев комісія з`ясовує причину набуття деревами такого стану, про яку зазначається у складеному комісією акті.

Кожному члену комісії надається один примірник акта. У разі відсутності представника територіального органу Держекоінспекції у складі комісії один примірник акта у триденний строк надсилається до територіального органу Держекоінспекції.

Голова комісії готує в п`ятиденний строк проект рішення компетентного органу про видалення зелених насаджень, в якому зазначається інформація про кількість зелених насаджень, що підлягають видаленню і залишаються на земельній ділянці.

Компетентний орган у місячний строк після надходження зазначеного проекту рішення про видалення зелених насаджень приймає відповідне рішення і видає наступного дня заявнику його копію для оплати відновної вартості зелених насаджень, що підлягають видаленню.

Відповідно до пункту 5 Порядку ордер на видалення зелених насаджень компетентний орган видає не пізніше наступного робочого дня після подання заявником документа про сплату відновної вартості зелених насаджень, що підлягають видаленню. Методику визначення відновної вартості зелених насаджень і зразок ордера затверджує Мінрегіон.

Колегія суддів зазначає, що приписами чинного законодавства передбачена певна процедура оформлення дозвільних документів на видалення зелених насаджень, у тому числі і аварійних. Дана процедура передбачає чітко встановлене коло обов`язків суб`єкта господарювання та функцій компетентного органу щодо її здійснення.

Як свідчать матеріали справи, в даному випадку жодних дозвільних документів органів міської ради щодо знищення зелених насаджень отримано не було.

Разом з тим, пунктом 8 Порядку встановлено, що у процесі ліквідації наслідків стихійного лиха, аварійної та надзвичайної ситуації, а також у разі, коли стан зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян чи майну громадян та/або юридичних осіб, видалення зелених насаджень здійснюється негайно з подальшим оформленням акту відповідно до пункту 4 цього Порядку.

Доказів дотримання пункту 8 Порядку відповідачем не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанцій.

У відповідності до ст.28 Закону України "Про благоустрій в населених пунктах" встановлено, що охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності, крім зелених насаджень, які висаджені або виросли самосівом в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв. Охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об`єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об`єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у власність, наданих у постійне користування або в оренду, - за рахунок коштів їх власників або користувачів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку. Видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. У містах та інших населених пунктах ведеться облік зелених насаджень та складається їх реєстр за видовим складом та віком.

Згідно з пунктом 2 частини 1 ст.16 Закону України "Про благоустрій в населених пунктах" на об`єктах благоустрою забороняється самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знищувати газони, самовільно висаджувати та знищувати дерева, кущі тощо.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про благоустрій в населених пунктах" до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: території загального користування: парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; пам`ятки культурної та історичної спадщини; майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; пляжі; кладовища; інші території загального користування; прибудинкові території; території будівель та споруд інженерного захисту територій; території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.

У відповідності до пункту 3.1. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 за №105 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 27.07.2006 за №880/12754, визначено, що до об`єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів належать: парки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, гідропарки, лугопарки, лісопарки, буферні парки, районні сади; дендрологічні парки, національні, меморіальні та інші; сквери; міські ліси; зони рекреації; зелені насадження в охоронних та санітарно-захисних зонах, зони особливого використання земель; прибережні зелені насадження; зелені насадження прибудинкової території.

Відповідно до пункту 3.2. цих Правил визначено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою.

З огляду на зазначене, зелені насадження, які були розташовані по пр. Будівельників вздовж огородження комунального навчального закладу «Ясла-садок» 345 «Ясочка» управління освіти Маріупольської міської ради, відносяться до об`єктів благоустрою та їх самовільне знищення забороняється.

У відповідності до ст.40 Закону України "Про рослинний світ" порушення законодавства про рослинний світ тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законами України. Відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні, зокрема, у протиправному знищенні або пошкодженні об`єктів рослинного світу, порушенні вимог щодо охорони, використання та відтворення рослинного світу під час проектування, розміщення, будівництва, реконструкції, введення в дію, експлуатації споруд та об`єктів, застосування технологій, які негативно впливають на стан об`єктів рослинного світу.

Відповідно до статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

За змістом частини 1 статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами частини 1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Наведена стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення. При цьому для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.10.2018 у справі №925/119/18 та від 22.07.2019 у справі №909/374/18.

Згідно з вимогами ст.66, 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не завдавати шкоду природі, відшкодувати завдані ним збитки.

Колегія суддів зазначає про наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, адже незаконне знищення зелених насаджень призвело до завдання державі збитків.

Вина відповідача полягає у видаленні зелених насаджень без дотримання порядку, встановленого чинним законодавством.

Колегія суддів зазначає, що позивачем доведено, що порушення законодавства про охорону навколишнього середовища сталося з вини відповідача. Відповідачем не спростовано неможливості здійснення покладених на нього обов`язків та не надано доказів дотримання законодавчо встановленого порядку видалення зелених насаджень.

Отже, у даному випадку наявні всі складові елементи делікту.

Як вбачається з матеріалів справи, збитки були нараховані позивачем на підставі акту щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони зелених насаджень. При цьому акт є дійсним і не оскаржувався учасниками процесу.

Стосовно суми нарахованої шкоди відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції будь-яких заперечень чи контррозрахунків.

Посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не було дотримано правил підсудності, колегія суддів не приймає до уваги, адже факт наявності у відповідача станом на 19.01.2018 статусу фізичної особи-підприємця підтверджується даним з відкритого реєстру платників єдиного податку, згідно якого ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ), був платником єдиного податку в період з 01.08.2017 по 31.03.2018. Тобто, встановлений факт заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу був здійснений в період перебування відповідача в статусі підприємця.

Крім того, питання стосовно юрисдикції до якої відноситься даний спір вже було розглянуто і йому надана правова оцінка постановою Донецького апеляційного суду від 29.01.2020 у справі №264/7055/18, копія якої наявна в матеріалах справи.

У ході апеляційного провадження відповідачем не наведено обставин, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та відмови у позові.

Суд апеляційної інстанції, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права у розумінні частини 2 ст.277 Господарського процесуального кодексу України або порушення норм процесуального права, які згідно з частиною 3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 26.11.2020 у справі №905/517/20 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08.04.2021

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.М. Пелипенко