РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.04.2021Справа № 910/2595/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Інжиніринг" (03067, м. Київ, пров.Чугуївський,19-А)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА" (03087, м. Київ, вул. Пітерська, буд. 5-А)

про стягнення 884 309,67 грн

за участю представників

від позивача: Рибалко К.С.

від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні 07.04.2021, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Інжиніринг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА" про стягнення 884 309,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки обладнання №03/01-02-2020 від 03.02.2020, а саме в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений позивачем товар, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 838 945,32 грн, станом на 18.02.2021. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення 3% річних у розмірі 9 072,87 грн, а також штрафні санкції у розмірі 36 291,48 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2595/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 17.03.2021.

У судовому засіданні 17.03.2021 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 07.04.2021.

У судовому засіданні 07.04.2021 суд заслухав представника позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, клопотань щодо відкладення розгляду справи не направляв, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №309.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

03 лютого 2020 року між ТОВ «НАФТОГАЗ ІНЖИНІРИНГ» (надалі -постачальник, позивач) та ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» (надалі - покупець, відповідач) був укладений Договір №03/01-02-2020 поставки обладнання (надалі - договір).

У відповідності до пунктів 1.1. та 1.2. договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця обладнання в асортименті, кількості, комплектації, за цінами та у строки, передбаченими у Специфікації (Додаток № 1 до даного Договору), що є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити поставлене постачальником обладнання в порядку та строки, визначені цим договором та його додатками.

Згідно пункту 4 додатку №1 до договору строк поставки обладнання становить 30 (тридцять) календарних днів з моменту підписання договору.

Загальна вартість Обладнання згідно з Специфікацією становить 2 130 425,90 з ПДВ.

Оплата за Обладнання здійснюється у безготівковій формі, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Днем оплати Обладнання вважається день зарахування грошових коштів на рахунок Постачальника (п. 2 додатку №1 до договору).

Відповідно до п. 3 додатку №1 до договору Покупець проводить оплату за даним додатком наступним чином:

- покупець протягом з 05.02,2020 по 15.02.2020 оплату за Обладнання в розмірі 88 945,90 грн з ПДВ;

- остаточний розрахунок за Обладнання (залишок -загальної вартості обладнання становить 2 041 480,00 грн з ПДВ здійснюється Покупцем щомісячно, починаючи із дати підписання Акту прийому-передачі Обладнання, рівними частками протягом 23 (двадцяти трьох) місяців. Щомісячний платіж становить 88 760,00 грн з ПДВ. Щомісячно, в проміжок з 1 по 5 число Покупець самостійно здійснює оплату щомісячного платежу згідно формули вказаної у п. 2 цього Додатку.

Також пунктом 5 Додатку №1 до Договору визначено, що у випадку підвищення курсу НБУ гривні до долару США більше ніж 25,9234 грн/$ на момент оплати, Відповідач має самостійно здійснити перерахунок суми щомісячної доплати за наступною формулою 3424,00 доларів США помножений на відповідний курс НБУ гривні до долару США на день здійснення оплати. Джерелом інформації про офіційний курс валют за даними НБУ є офіційний сайт НБУ https://bank.gov.ua.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу обладнання (станції зарядження електромобілів) на загальну суму 2 130 425,90 грн, про що свідчить підписана між сторонами видаткова накладна №50 від 10.02.2020.

Відповідач виконуючи свої зобов`язання за договором здійснив лише часткову оплату за поставлене обладнання, що підтверджується банківськими виписками позивача за період з лютого по серпень 2020 року.

Інша частина вартості обладнання на суму 839 945,32 грн, станом на 18 лютого 2021 року була залишена відповідачем без оплати, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення вищевказаної заборгованості.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №50 від 10.02.2020, яка була підписана сторонами без жодних зауважень та заперечень, позивачем у лютому 2020 року було поставлено відповідачу обладнання на загальну суму 2 130 425,90 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідно до умов договору відповідач зобов`язаний був здійснювати платежі з 1 по 5 число кожного місяця, з урахуванням збільшення офіційного курсу гривні до долару США.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання виконав несвоєчасно та не в повному обсязі, зокрема, останнім в період з лютого по серпень 2020 року було здійснено оплату лише на суму 386 354,79 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки матеріали справи не містять доказів повної оплати відповідачем вартості поставленого обладнання, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 838 945,32 грн, який виник станом на 18.02.2021 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання за договорами позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 9 072,87 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок 3% річних за загальний період прострочення з 06.06.2020 по 18.02.2021, суд встановив, що їх розмір є меншим, ніж заявлено позивачем, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 9056,43 грн.

Що стосується заявленої до стягнення пені у розмірі 36 291,48 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 6.4. договору встановлено, що за порушення терміну проведення розрахунків у відповідності з умовами цього договору покупець сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня пеня та яка обчислюється від суми простроченого платежу.

Здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку, що обґрунтованою до стягнення з відповідача є пеня у розмірі 36 260,36 грн у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Інжиніринг".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА" (03087, м. Київ, вул. Пітерська, буд. 5-А, ідентифікаційний код 42869331) на користь на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз Інжиніринг" (03067, м. Київ, пров.Чугуївський, буд. 19-А; ідентифікаційний код 36308885) заборгованість у розмірі 838 945 (вісімсот тридцять вісім тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн 32 коп.; 3% річних у розмірі 9 056 (дев`ять тисяч п`ятдесят шість) грн 43 коп.; пеню у розмірі 36 260 (тридцять шість тисяч двісті шістдесят) грн 36 коп. та судовий збір у розмірі 13 263 (тринадцять тисяч двісті шістдесят три) грн 93 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.04.2021

Суддя Л. Г. Пукшин