ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/263/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Карпенко Олега Володимировича, АДРЕСА_1
до Товариство з обмеженою відповідальністю «Клініка Рішон», 61058, м. Харків, вул. Піщана, буд. 11
простягнення 157 717, 22 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Липовий І.В., ордер серія АІ №1082626 від 25.01.2021 року;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Карпенко Олег Володимирович звернувся до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клініка Рішон" про стягнення суми у розмірі 157 717, 22 грн., з яких: 144 925, 00 грн. сума основного боргу, 8 550,57 грн. інфляційні втрати, 4 241, 65 грн. 3 % річних. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем договору № № 27/01-20 про поставку медичного устаткування від 27.01.2020 року, в частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою суду від 02.02.2021 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця Карпенко Олега Володимировича (вх. № 263/21 від 28.01.2021) залишено без руху.

09.02.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 3286) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 15.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/263/21. Розгляд справи № 922/263/21 призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 3 днів з дня отримання відзиву на позов.

25.02.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 4664) у якому останній, просить суд, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 58-65).

25.03.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 6845) про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення м сторін.

Ухвалою суду від 26.03.2021 року задоволено клопотання (вх. № 6845 від 25.03.2021 року) позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін. Призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 08.04.2021 року.

Уповноважений представник відповідача у призначене судове засідання 08.04.2021 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. про що свідчить поштове повідомлення з якого вбачається. що ухвалу суду від 26.03.2021 року відповідачем отримано 30.03.2021 року та телефонограма від 26.03.2021 року № 278/21 (а.с. 88, 90).

Присутній у судовому засіданні 08.04.2021 року представник позивача, надав усні пояснення щодо позовних вимог, та просив суд, позов задовольнити із підстав викладених у наданій до суду позовній заяві.

Судом з`ясовано у представника позивача, щодо судових витрат.

Позивачем зазначено, що судові витрати складаються із судового збору, комісії банку та витрат на правничу допомогу. Також зазначив, що витрати на правничу допомогу будуть підтверджені протягом п`яти днів з моменту винесення рішення суду.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Враховуючи, що судом було здійснено усі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, досліджено усі докази які надано учасниками справи, суд дійшов висновку про те, що неявка у судове засідання уповноваженого представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, заслухавши представника позивача, судом встановлено наступне.

Як зазначає позивач, 27.01.2021 року між Фізичною особою-підприємцем Карпенко Олегом Володимировичем (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Клініка Рішон» (відповідач, покупець) укладено договір № 27/01-20 про поставку медичного устаткування (а.с. 11-15)

Пунктом 8.1. договору, сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Згідно пункту 1.1. договору, постачальник зобов`язується протягом строку, вказаного в пункті 3.1. цього договору, поставити покупцю медичне обладнання, назване у подальшому "устаткування" та здійснити його монтаж та пусконалагоджувальні роботи устаткування, а покупець зобов`язується сплатити та прийняти устаткування на умовах, передбачених цим договором.

Найменування, асортимент, кількість устаткування та його комплектація зазначається сторонами у специфікації (додаток № 1 до договору), що становить невід`ємну його частину (пункт 1.2. договору).

Пунктом 2.1. договору сторони погодили. що повна вартість устаткування, яке визначене у додатку № 1 до цього договору, складає: 144 925, 00 грн. без ПДВ, що на день підписання договору еквівалентно 5 270, 00 Євро.

Покупець зобов`язаний здійснити оплату устаткування. що вказана у пункті 2.1. договору, постачальнику у наступному порядку (пункт 2.1. договору):

2.2.1. Оплата повної вартості устаткування, що дорівнює 144 925, 00 грн. без ПДВ, що на день підписання договору еквівалентно 5 270, 00 Євро, здійснюється протягом 7 днів з моменту підписання даного договору.

Відповідно до пункту 3.1. договору, постачальник зобов`язується поставити устаткування покупцю протягом 10 календарних днів з моменту підписання даного договору.

Покупець не має права відмовитись від прийняття оплаченого або поставленого устаткування за умови повної відповідності обладнання технічним і функціональним параметрам виробника та умовам цього договору (пункт 3.6. договору).

Після здійснення доставки, монтажу, пусконалагоджувальних робіт устаткування, перевірки технічного стану та функціонального стану устаткування уповноваженими представниками покупця, сторони підписують акт прийому - передачі устаткування за формою, згідно додатку № 3 до договору, який підтверджує виконання умов поставки постачальником. У випадку, наявності недоліків щодо кількості чи якості устаткування, його технічного чи функціонального стану, на вимогу покупця постачальник зобов`язаний усунути недоліки устаткування протягом 3-х банківських днів або забрати устаткування та повернути кошти протягом 3-х банківських днів з моменту висунення вимоги (пункт 3.7. договору).

27.01.2020 року між сторонами було підписано додаток № 1 до договору № 27/01-20 про поставку медичного устаткування від 27.01.2020 року а саме: перелік медичного устаткування, що поставляється (а.с. 16).

27.01.2020 року між сторонами було підписано додаток № 3 до договору № 27/01-20 про поставку медичного устаткування від 27.01.2020 року а саме: акт прийому - передачі устаткування на загальну суму 144 295, 00 грн. (а.с. 17).

Як зазначає позивач, останній вчасно виконав умови договору, проте відповідач у визначені договором строку повну та своєчасну оплату за прийнятий відповідно до акту прийому - передачі товар не здійснив.

27.10.2020 року позивачем на адресу відповідача направлена вимога, у якій останні, зазначав, що відповідачем у строк до 03.02.2020 року не здійснено оплату за поставлене позивачем устаткування, що є порушенням умов договору, у зв`язку із чим, вимагав негайно здійснити оплату за договором про поставку медичного устаткування № 27/01-20 від 27.01.2020 року (а.с. 18).

03.12.2020 року від відповідача надійшла відповідь на претензію, у якій останній зазначив, що позивачем не було виконано умови договору, у тому числі, не було здійснено поставку устаткування покупцю за його місцезнаходженням, монтаж устаткування та пусконалагоджувальні роботи, навчання персоналу покупця, а тому акт прийому - передачі устаткування у відповідності до вимог, визначених пунктом 3.7. договору, між сторонами оформлено не було. При цьому, позивачем заявлено вимогу щодо сплати устаткування, що свідчить про різне сприйняття та тлумачення сторонами умов договору, а саме - щодо його предмету і ціни. У зв`язку із чим, відповідачем відмовлено позивачу у задоволенні вимог на підставі договору про поставку медичного устаткування № 27/01-20 від 27.01.2020 року (а.с. 19).

Вищевказані обставини стали підставою звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з вимогами пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до приписів статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 2 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Судом встановлено, що в даному випадку між сторонами був укладений договір змішаної форми, оскільки він містить в собі елементи різних договорів, а саме - поставки товару та надання послуг.

В силу статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами та, як вже зазначалось, в силу положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо заперечень відповідача викладених у наданому до суду відзиві на позовну заяву (вх. № 4664 від 25.02.2021 року), а саме, що між позивачем та відповідачем підписано договір № 27/01-20 про постачання медичного устаткування від 27.01.2020 року, додаток № 1 та додаток № 3 до договору. Також зазначає, що позивачем не виконано умови договору та не поставлено товар як передбачено договором № 27/01-20 про постачання медичного устаткування від 27.01.2020 року, а також те що, позивачем не виконано пункт 3.1 договору.

Щодо акту приймання - передачі, за твердженнями відповідача, відповідний акт є саме додатком до договору, який було підписано 27.01.2020 року (а.с. 58-65) не приймаються судом.

Оскільки як вбачається із матеріалів справи, та не спростовано відповідачем 27.01.2020 року між сторонами було підписано додаток № 1 до договору № 27/01-20 про поставку медичного устаткування від 27.01.2020 року а саме: перелік медичного устаткування, що поставляється (а.с. 16).

27.01.2020 року між сторонами було підписано додаток № 3 до договору № 27/01-20 про поставку медичного устаткування від 27.01.2020 року а саме: акт прийому - передачі устаткування на загальну суму 144 295, 00 грн. (а.с. 17).

При цьому, як вбачається із пункту 1 акту, постачальник відповідно до договору № 27/01-20 про поставку медичного устаткування від 27.01.2020 року, передав, а покупець прийняв у власність наступне медичне устаткування, згідно зазначеного у акті приймання - передачі переліку та яке визначено сторонами у додатку № 1 до договору.

Також з пункту 4 акту приймання - передачі вбачається, що сторони погодили, що на момент складання та підписання акту прийому - передачі сторони не мають претензій одна до одної. Вказаний акт підписаний представниками сторін та скріплений печатками сторін (а.с. 17).

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Будь - яких інших доказів у підтвердження викладених у наданому до суду відзиві обставин, відповідачем до суду надано не було.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач у своєму відзиві на позов (вх. № 4664 від 25.02.2021 року) заперечує про наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 144 925, 00 грн. та проти акту прийому - передачі устаткування, однак не надав до суду доказів повної оплати за прийнятий товар, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 144 925, 00 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про поставку медичного устаткування № 27/01-20 від 27.01.2020 року, позивачем було нараховано відповідачу 3 % річних у розмірі 4 241, 65 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8 550,57 грн. (відповідно до наданого розрахунку а.с. 4-5).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних у розмірі 4 241, 65 грн. за період з 04.02.2020 року по 25.01.2021 року (відповідно до наданого розрахунку а.с. 5) судом встановлено, що такі нарахування здійснено вірно, та вини підлягають до задоволення.

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат у розмірі 8 550, 57 грн. (відповідно до наданого розрахунку а.с. 4-5) за період березень, квітень, травень, червень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2020 року, судом встановлено, що такі нарахування здійснено не вірно, а саме позивачем не враховано дефляція.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З аналізу вищевикладеного слідує, що статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.02.2021 року у справі № 910/14761/19, у постанові від 13.02.2019 року у справі № 924/312/18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 року у справі № 905/21/19.

Судом здійснено власний розрахунок за допомогою онлайн системи "ЛігаЗакон" та встановлено, що сума яка підлягає до стягнення становить - 7 388, 36 грн.

В решті нарахованої позивачем суми інфляційних втрат у розмірі - 1 162, 21 грн. слід відмовити як безпідставно нарахованої.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Решта доводів учасників процесу, заперечення, поданих до матеріалів справи документів та наданих пояснень, були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача 144 925, 00 грн. сума основного боргу, 7 388, 36 грн. інфляційні втрати, 4 241, 65 грн. 3 % річних.

В частині стягнення 1 162, 21 грн. інфляційних втрат - відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у позовній заяві зазначено, що позивач поніс наступні судові витрати у зв`язку із розглядом справи, а саме: витрати на правову допомогу у розмірі 14 000, 00 грн., судовий збір у розмірі 2 365, 76 грн. та комісія з оплати судового збору через онлайн - сервіс судової влади у розмірі 48, 28 грн.

Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає, що відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, усні пояснення позивача у судовому засіданні (усна заява позивача про підтвердження протягом п`яти днів з моменту винесення рішення суду) 08.04.2021 року, суд дійшов до висновку, встановити позивачу 5-ти денний строк на подання до суду доказів, що підтверджує розмір понесених судових витрат.

Щодо судових витрат, а саме комісії з оплати судового збору через онлайн - сервіс судової влади у розмірі 48,28 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно пункту 1 частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат враховує зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Враховуючи вищевикладене, вимог Господарського процесуального кодексу України, витрати з оплати комісії з оплати судового збору через онлайн - сервіс судової влади у розмірі 48, 28 грн. не підлягають до задоволення, оскільки в розумінні статті 123 Господарського процесуального кодексу України не є судовими витратами які підлягають в обов`язковому стягненню із відповідача.

Щодо стягнення із відповідача суми судового збору у розмірі 2 365, 76 грн., суд зазначає.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із чим з відповідача підлягає до стягнення сума у розмірі 2 348, 33 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клініка Рішон" (61058, м. Харків, вул. Піщана, буд. 11, ) на користь Фізичної особи-підприємця Карпенко Олега Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 144 925, 00 грн. - сума основного боргу, 7 388, 36 грн. - інфляційні втрати, 4 241, 65 грн. - 3 % річних та 2 348, 33 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1 162, 21 грн. та комісії з оплати судового збору через онлайн - сервіс судової влади у розмірі 48, 28 грн. відмовити.

Встановити позивачу 5-ти денний строк на подання до суду доказів, що підтверджує розмір понесених судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація у справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Реквізити сторін:

позивач: Фізична особа-підприємець Карпенко Олег Володимирович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Клініка Рішон" (61058, м. Харків, вул. Піщана, буд. 11, ).

Повне рішення складено "12" квітня 2021 р.

Суддя О.О. Ємельянова