ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.04.2021 Справа № 905/248/21

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Демідової П.В., розглянув матеріали справи №905/248/21

за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», м.Краматорськ Донецької області, в особі відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Мирноградтепломережа», м.Мирноград Донецької області,

до Державного підприємства «Мирноградвугілля», м.Мирноград Донецької області,

про стягнення 46 793,35 грн.,-

Суть справи:

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення 46 793,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді, а саме: відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював розрахунки за теплову енергію.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.02.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, про розгляд справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявні повідомлення про вручення ухвали суду відповідачу.

Частиною 9 статті 165 та частиною 2 статті 178 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення викладені у заявах по суті справи відповідно до ч.8 ст. 252 ГПК України.

Оскільки у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та сторонами справа розглядається відповідно за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2004 між Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго», в особі Відокремленого підрозділу «Донецьктеплокомуненерго» «Мирноградтепломережа», (далі - Позивач, Постачальник) та Державним підприємством «Мирноградвугілля» (далі - Відповідач, Споживач) було укладено договір про постачання теплової енергії №90, відповідно до якого Постачальник зобов`язується постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п.2.1 вищезазначеного Договору, теплова енергія постачається Споживачу в обсягах згідно з додатком до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалюваного сезону; гаряче постачання - протягом року; технологічні потреби; кондиціювання повітря.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2005 (п. 10.1 договору).

Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку договору жодна з сторін не заявила про його припинення, договір вважається укладеним на наступний термін (п. 10.1.1 договору).

Припинення дії договору не звільняє Споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії (п. 10.3 договору).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Позивач неодноразово звертався до Господарського суду Донецької області з грошовими вимогами до відповідача за договором № 90 від 01.11.2004.

05.07.2007 по справі №35/119 Господарським судом Донецької області було ухвалено рішення про стягнення з Державного підприємства «Мирноградвугілля» заборгованості за теплову енергію у розмірі 80 254, 79 грн. На виконання зазначеного рішення судом видано наказ від 16.07.2007, який було передано до відділу Державної виконавчої служби в м. Мирнограді. Постановою від 16.08.2007 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню наказу по справі №35/119.

18.06.2008 по справі № 35/105 Господарським судом Донецької області було ухвалено рішення про стягнення з Державного підприємства «Мирноградвугілля» заборгованості за теплову енергію у розмірі 140 444, 53 грн. На виконання рішення судом видано наказ від 01.07.2008, який було передано до відділу Державної виконавчої служби в м. Миронограді. Постановою від 07.08.2008 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню наказі по справі № 35/105.

18.04.2017 Господарським судом Донецької області було ухвалено рішення у межах справи №905/575/17, яким було задоволено позовні вимоги позивача стосовно стягнення з Державного підприємства «Мирноградвугілля» інфляційних витрат та 3% річних у розмірі 247 488, 59 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за чинними судовими рішеннями по справі № 35/119 та справі №35/105 за період з 01.02.2014 по 28.02.2017.

Зобов`язання по сплаті заборгованості за теплову енергію в сумі 80 254, 79 грн. в межах справи №35/119 були припинено сторонами шляхом укладання Угод про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних вимог від 31.10.2020 та 11.12.2020р.

Зобов 'язання по сплаті заборгованості за теплову енергію в сумі 140 444.53 грн. в межах справи №35/105 були припинені сторонами шляхом укладання угоди про припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних вимог від 11.12.2020.

Оскільки угоди щодо погашення заборгованості по справам №35/119 та № 35/105 були укладені 31.10.2020 та 11.12.2020, позивач вважає, що за період з 01.03.2018 по 30.09.2020 відповідачем не виконано свої договірні зобов`язання в частині оплати спожитої теплової енергії, що надає йому право стягнути 3 % річних та інфляційні витрати.

У зв`язку з невиконанням відповідачем договору поставки, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 46 793, 35 грн., з яких:

- за судовим рішенням від 05.07.2007 по справі №35/119 на суму боргу за теплову енергію нарахування за період з 01.03.2018 по 30.09.2020 3% річних складають 6 233, 49 грн., інфляційних витрат - 10 782, 38 грн;

- по судовим рішенням від 18.06.2008 по справі №35/105 на суму боргу за теплову енергію нарахування за період з 01.03.2018 по 30.09.2020 3% річних складають 10 908, 50 грн., інфляційних витрат - 18 868, 98 грн.

Дослідивши укладені сторонами угоди про припинення зобов`язань від 31.10.2020 та 11.12.2020 року, суд зазначає, що сторони домовились, що з моменту підписання сторонами угод припиняються зобов`язання позивача : у сумі 44 363,74 грн (стягнутих за рішенням у справи № 35/119) з 31.10.2020 року ; у сумі 35 891,08 грн (стягнутих за рішенням у справи № 35/119) та у сумі 140 444,50 (стягнутих за рішенням у справи № 35/119).

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам зазначає наступне.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач неодноразово звертався до Господарського суду Донецької області у зв`язку з неодноразовим порушенням свого права з боку відповідача.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

До того ж, позивач, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 20.12.2010 по справі №3-57гс-10 та зміст ст. 625 Цивільного кодексу України, зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум.

Враховуючи рішення по справах 35/105 та 35/119 та укладені сторонами угоди про залік однорідних вимог, суд зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність боргових зобов`язань за договором № 90 у період з 01.03.2018 по 30.09.2020 р. , зобов`язання по сплаті, яких припинились 31.10.2020 року та 11.12.2020 відповідно.

Таким чином, нарахування інфляційних витрат та 3% річних суд вважає правомірним, оскільки, змістом ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який

прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приймає обґрунтовані вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних.

Перевіривши розрахунок інфляційних витрат позивача, суд зазначає що він є арифметично вірним , у зв`язку з чим суд задовольняє вимоги в цієї частині в повному обсязі, а саме в сумі 29 651, 36 грн. Проте, при розрахунку 3% річних відповідачем було допущено арифметичну помилку. Так, за розрахунком позивача сума 3% річних за період з 01.03.2018 по 30.09.2020 складає 17 141, 99 грн. Проте, суд перевіривши розрахунок, зазначає , що 3% річних за вказаний період складають 17 128, 41 грн. Враховуючи вищевикладене суд задовольняє вимоги в цієї частині частково , а саме в розмірі 17 128, 41 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 193, Господарського кодексу України, а також ст. ст. 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення інфляційних збитків у розмірі 29 651, 36 грн. та 3% річних у розмірі 17 141, 99 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» (вул. Соборна, б.1, м. Мирноград, Донецька область, 85323, ) на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (провулок Земляний, б.2, м. Краматорськ, Донецька область, 84307, , Відокремлений підрозділ «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Мирноградтепломережа» (мікрорайон «Молодіжний», б. 16-А, м. Мирноград, Донецька область, 85327, , рахунок НОМЕР_1 АК КБ Приватбанк, МФО 335496) інфляційні витрати у розмірі 29 651, 36 грн. , 3% річних у розмірі 17 128, 41 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 269, 34 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 12.04.2021 року

Суддя П.В. Демідова