ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року

м. Черкаси справа № 925/1417/20

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого - судді Довганя К.І., із секретарем судового засідання Дяченко Т.В. за участю представників сторін: позивача - не з`явився, відповідача - не з`явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно - експлуатаційне управління" до Фізичної особи - підприємця Добровольського Едуарда Анатолійовича про повернення майна,

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2020 року Комунальне підприємство "Виробниче житлове ремонтно - експлуатаційне управління" звернулося до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Добровольського Едуарда Анатолійовича в якій просить зобов`язати Фізичну особу - підприємця Добровольського Едуарда Анатолійовича повернути у належному стані майно, передане йому на відповідальне зберігання згідно договору відповідального зберігання від 09.08.2016.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 06.07.2020 він письмово звернувся до відповідача з вимогою про повернення переданого, яке знаходиться на зберіганні за укладеним вище договором, але станом на 20.10.2020 відповідач не виконав вимогу позивача і майно не повернув.

Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.

Відповідач відзиву на позов суду не надав.

17.12.2020 направив до суду через засоби електронної пошти клопотання про відкладення розгляду справи, в якій повідомляв про те, що:

- строк дії договору був передбачений до 31.12.2016 (п.7.2 Договору);

- позивач не вчиняв дій з повернення належного йому майна, а відповідач продовжував нести витрати, пов`язані із збереження майна;

- передане на зберігання майно має природні властивості до втрати своїх споживчих якостей та знищення з плином часу.

Відповідач зазначив, що на момент звернення позивача з позовом майно фактично втратило свої властивості, внаслідок чого мало бути утилізоване, що відноситься до витрат відповідача. А тому, як вважає відповідач, позивач повинен відшкодувати понесені відповідачем витрати на збереження майна.

Одночасно відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності посилаючись на те, що позивач звернувся до відповідача лише у липні 2020 року з претензією.

Ухвалою суду від 02.02.2021 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 11:00 год. 09 березня 2021 р

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини нез`явлення суд не повідомлений.

Про дату, час і місце розгляду справи сторони були повідомлені судом належним чином, через засоби електронної пошти та поштового зв`язку АТ «Укрпошта».

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника відповідача за наявними матеріалами в порядку ст. 202 ГПК України.

В судовому засіданні 09.03.2021 оголошувалась перерва до 09:30 год. 12 березня 2021 р.

Суд, вислухавши представника позивача, оцінивши наявні докази у справі, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 29.08.2016 між позивачем -Комунальним підприємством «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління» (Поклажодавець) та відповідачем - Фізичною особою-підприємцем Добровольським Едуардом Анатолійовичем (Зберігач) був укладений договір відповідального зберігання (далі - Договір).

За умовами п.1.1 цього Договору Поклажодавець зобов`язався передати, а Зберігач зобов`язався прийняти на відповідальне зберігання протягом строку цього Договору: будівельні матеріали для реконструкції будинку № 9 по вул. Палія в м. Корсунь-Шевченківський Черкаської обл. (згідно Специфікації № 1 від 09.08.2016 відповідно Зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва № 55-ЗК) 259 220,40 грн (далі Майно).

Відповідно до п. 1.3. Договору приймання майна на відповідальне зберігання та повернення його з відповідального зберігання здійснюється сторонами за актами приймання-передачі.

Пунктом 1.4. Договору визначено, що перелік майна, яке передається на відповідальне зберігання, його кількість, вартість та комплектність визначаються сторонами у актах приймання-передачі.

На виконання умов договору позивачем були передані відповідачу на відповідальне зберігання будівельні матеріали для реконструкції будинку №9 по вул. Палія в м. Корсуні-Шевченківському на суму 259220,40 грн. згідно специфікації №1 від 09.08.2016. відповідно Зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва №55-ЗК, що підтверджується Актом приймання-передачі № 1 від 09.08.2016.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що плата за зберігання майна відсутня (майно зберігається безоплатно).

За умовами п.2.1.4. Договору відповідач, як зберігач, зобов`язаний повернути майно позивачу, як Поклажодавцю, за першою вимогою позивача.

На підставі п.3.2 Договору Поклажодавець має право у будь-який час вимагати у Зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або частини).

П.7.2. Договору передбачено, що строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.7.1 та закінчується 31.12.2016.

П.7.4. Договору сторони визначили, що у випадку, якщо за 20 днів до закінчення строку дії Договору сторони не повідомлять одна одну про його припинення, Договір вважається продовжений на той самий строк і на тих самих умовах.

Листом від 06.07.2020 № 102 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення майна, яке знаходиться на зберіганні. Відповідь на вказаний лист позивача від відповідача не надходила.

23.07.2020 позивачем відповідачу була направлена претензія за № 122 з вимогою повернути у місячний строк майно, яке перебуває на відповідальному зберіганні згідно вказаного Договору.

Станом на 20.10.2020 Майно відповідачем позивачу не повернуто.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

За приписами ч.1 ст.173 Господарського кодексу (далі - ГК) України господарським визнається зобов`язання що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Ст.174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно положень ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення. в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст.525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ч.1 ст.936 та ст. 949 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості,

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи вищенаведеного законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного договору відповідального зберігання від 09.08.2016.

Після укладання та підписання Договору позивачем було передане, а відповідачем прийняте на відповідальне зберігання майно.

За умовами п.7.4. Договору якщо за 20 днів до закінчення строку дії Договору сторони не повідомлять одна одну про його припинення, Договір вважається продовжений на той самий строк і на тих самих умовах.

Доказів про припинення Договору, чи у подальшому можливого припинення цього Договору, до суду не подано.

Відтак, оскільки сторони не повідомляли одна одну про припинення Договору, що передбачено умовами п.7.4, то суд приходить до висновку, що цей Договір відповідального зберігання від 09.08.2016 вважається продовженим.

Таким чином, заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Направлені позивачем відповідачу вищезазначені лист та претензія щодо вимоги про повернення майна за Договором, відповідач не відреагував, майно не повернув.

Відповідно до частини 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

За змістом частин 1, 2 статті 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (частини 1, 2 статті 938 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 949 цього Кодексу зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (стаття 953 ЦК України).

Доводи відповідача щодо втрати природних властивостей вказаного вище збереженого майна суд оцінює критично, оскільки в матеріалах відсутні належні та допустимі докази цих тверджень в розумінні ст.ст. 73-79 ГПК України.

Аналізуючи вище викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

З відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені останнім судові витрати на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Фізичну особу - підприємця Добровольського Едуарда Анатолійовича (код НОМЕР_1 ) повернути Комунальному підприємству "Виробниче житлове ремонтно - експлуатаційне управління" (код 03356817) майно (будівельні матеріали матеріали для реконструкції будинку № 9 по вул. Палія в м. Корсунь-Шевченківський Черкаської обл. (відповідно Специфікації №1 від 09.08.2016)) у належному стані на суму 259220,40 грн., яке було передане на відповідальне зберігання згідно договору відповідального зберігання від 09.08.2016.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Добровольського Едуарда Анатолійовича (код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно - експлуатаційне управління" (код 03356817; вул.Гагаріна,19, м.Корсунь-Шевченківський, Черкаська область, 19402) - 3888,31 грн. (три тисячі вісімсот вісімдесят вісім грн. 31 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст складено і підписано 08.04.2021.

СУДДЯ К.І. Довгань