РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.04.2021Справа № 910/5035/19
За позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Озерне-31 "

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФАНТА"

про стягнення 73384,75 грн

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

від позивача Лисюк О.О.

від відповідача Вербовецька Я.І.

У судовому засіданні 08.04.2021, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Озерне-31" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфанта" про стягнення 138661,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як співвласник майна за адресою м. Київ, вул.. Драгоманова, 31, не сплачує обов`язкові внески, пов`язані з обслуговуванням багатоквартирного будинку, в зв`язку з чим позивач звернувся про їх стягнення в судовому порядку.

Ухвалою суду від 10.05.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

30.05.2019 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому він проти позову заперечує, посилаючись на ту обставину, що нарахування є безпідставним, оскільки, платежі нараховані за визнаними недійсним рішеннями загальних зборів позивача. Рішення загальних зборів позивача визнані недійсними у судовому порядку, проте судове рішення не набрало законної сили, в зв`язку з чим відповідач вбачає підстави для зупинення провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 08.07.2019 справу № 910/5035/19 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 15.08.2019.

Ухвалою суду від 15.08.2019 зупинено провадження у справі № 910/5035/19.

16.11.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі з доказами набрання рішення у справі № 910/16005/18 законної сили.

Ухвалою суду від 26.11.2020 поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання на 17.12.2020.

17.12.2020 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 11.02.2021.

10.02.2021 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по внескам на утримання та обслуговування прибудинкової території на суму 73384,75 грн за період з квітня 2017 року по травень 2018 року.

11.02.2021 в підготовчому засіданні позивач подав клопотання з доказами направлення заяви про зменшення позовних вимог відповідачу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд протокольною ухвалою від 11.02.2021 прийняв заяву про зменшення позовних вимог, постановив здійснювати розгляд справи про стягнення з відповідача суми заборгованості 73384,75 грн.

11.02.2021 в підготовчому засіданні представник відповідача просила долучити відзив до матеріалів справи.

Суд протокольною ухвалою постановив залишити без розгляду відзив відповідача.

11.02.2021 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 04.03.2021.

Ухвалою суду від 04.03.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 08.04.2021.

Представник позивача в судовому засіданні 08.04.2021 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, позивач вказав, що Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 30.04.2015 встановлено мінімальну суму тарифу на отримання будинку для першого поверху у м. Києві за адресою: вул. Драгоманова, 31 і складає 1,97 грн і відповідно мав бути в будь якому випадку оплачений відповідачем.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору купівлі-продажу № 58/п від 14.11.2003 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфанта" є власником нежилого приміщення, загальною площею 976,9 кв.м., розташованих у будинку № 31 по вул. Драгоманова у місті Києві.

Вказані обставини визнаються сторонами у їх заявах по суті спору та не заперечуються і не спростовуються ними, а тому не підлягають доказуванню згідно приписів ст. 75 ГПК України.

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 09.02.2017 було внесено запис про реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартиного будинку "Оезрне-31".

Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України. В одному багатоквартирному будинку може бути створено тільки одне об`єднання. Власники квартир та нежитлових приміщень у двох і більше багатоквартирних будинках, об`єднаних спільною прибудинковою територією, елементами благоустрою, обладнанням, інженерною інфраструктурою, можуть створити одне об`єднання. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників. Загальні збори скликаються не рідше одного разу на рік. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів оприлюднюється. У передбачених статутом або рішенням загальних зборів випадках воно може бути надане співвласникам під розписку або направлене поштою (рекомендованим листом). Співвласники мають право знайомитися з рішеннями (протоколами) загальних зборів, затвердженими такими рішеннями документами та робити з них копії. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об`єднання; питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; попереднє (до їх укладення) погодження умов договорів, укладених на суму, що перевищує зазначену в статуті об`єднання, договорів, предметом яких є цінні папери, майнові права або спільне майно співвласників чи їх частина; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників; прийняття рішення про реконструкцію та ремонт багатоквартирного будинку або про зведення господарських споруд; визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління; визначення обмежень на користування спільним майном; обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем, прийняття рішення про передачу функцій з управління спільним майном багатоквартирного будинку повністю або частково асоціації; прийняття рішень про заснування інших юридичних осіб або участь у товариствах.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.

Згідно ст. 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання: утворювати органи управління, визначати умови та розмір плати за їхню діяльність; приймати рішення про надходження та витрати коштів об`єднання; визначати порядок користування спільним майном відповідно до статуту об`єднання; укладати договори; виступати замовником робіт з капітального ремонту, реконструкції багатоквартирного будинку; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, тощо.

Згідно ст. 17 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право: вимагати відшкодування збитків, заподіяних спільному майну об`єднання з вини власника або інших осіб, які користуються його власністю; вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. (ч. 1 ст. 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

29.12.2016 р. відбулись установчі збори співвласників даного багатоквартирного будинку, за результатами яких були прийняті наступні рішення зборів, оформлені протоколом № 1 від 29.12.2016 р.: 1) про створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та затвердження його назви - ОСББ "Озерне-31"; 2) про затвердження статуту ОСББ та кошторису на 2017 рік; 3) про обрання органів управління ОСББ у складі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також ревізійної комісії у складі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; 4) інші питання, зокрема - доручення правлінню ОСББ ефективно використовувати спільне майно, у тому числі здавати в оренду, та визначати розміри усіх внесків і платежів.

29.12.2016 було проведене засідання правління новоствореного ОСББ "Озерне-31", за результатами якого були прийняті наступні рішення правління, оформлені протоколом № 2 від 29.12.2016 р.: 1) головою правління ОСББ "Озерне-31" відповідно до ст. 4.4.3 статуту даного ОСББ обрано ОСОБА_5 ; 2) за виконання функцій голови правління ОСОБА_5 призначено винагороду у розмірі 7 000,00 грн. у готівковому еквіваленті з дати державної реєстрації об`єднання; 3) доручено адміністрації ОСББ "Озерне-31" оформити ОСОБА_5 на посаді голови правління згідно трудового законодавства - з дати державної реєстрації об`єднання, а також доручено Пиптенко Ю.Г. підписати від імені ОСББ "Озерне-31" угоду з ОСОБА_5 . Усі зазначені рішення були прийняті одноголосно "за" 5-ма голосами (головою засідання правління та 4 членами правління ОСББ "Озерне-31").

У подальшому, 21.02.2017 р., відбулось друге засідання правління ОСББ "Озерне-31" за результатами якого складено протокол № 3 від 21.02.2017 р., яким оформлені наступні рішення правління: 1) питання бухгалтерського обслуговування ОСББ; 2) встановлення внесків на утримання будинку та обслуговування прибудинкової території для власників нежитлових приміщень у розмірі 5,00 грн за 1 кв. м від загальної площі; 3) встановлення розмірів внесків орендної плати. Зазначені рішення були прийняті одноголосно "за" 4-ма голосами (головою засідання правління та 3 присутніми членами правління ОСББ "Озерне-31").

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги про стягнення внесків на утримання будинку та обслуговування прибудинкової території прийнятим 21.02.2017 рішенням правління ОСББ (оформлене протоколом № 3) та встановленим розміром внесків - 5,00 грн за 1 кв. м площі, що перебуває у власності співвласника. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з внесків на загальну суму 73384,75 грн за період з квітня 2017 по травень 2018.

Як встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 у справі № 910/16605/18, яке набрало законної сили, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфанта" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Озерне-31" про визнання недійсними та скасування протоколів, питання, викладені у протоколах № 2 від 29.12.2016 та № 3 від 21.02.2017 щодо призначення винагороди голові правління; визначення умов укладення договорів, які стосуються бухгалтерського обслуговування ОСББ; встановлення внесків на утримання будинку та обслуговування прибудинкової території; встановлення розмірів внесків орендної плати, не відноситься до компетенції правління ОСББ. Прийняття даних рішень віднесено до компетенції загальних зборів ОСББ згідно з ч. 9 ст. 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". Таким чином, рішення, оформлені протоколами № 2 від 29.12.2016 р. та № 3 від 21.02.2017 р., були прийняті правлінням ОСББ "Озерне-31" із перевищенням своїх повноважень, що є порушенням Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", а тому є незаконними та підлягають скасуванню.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2019 у справі № 910/16605/18 позов задоволено повністю. Визнано недійсними та скасовано пункти 2, 3, 4 протоколу № 1 установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 від 29.12.2016 р. Визнано недійсним та скасовано протокол № 2 засідання правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Озерне-31" від 29.12.2016 р. Визнано недійсним та скасовано протокол № 3 засідання правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Озерне-31" від 21.02.2017 р.

Отже, рішення установчих зборів та правління ОСББ про затвердження статуту об`єднання та розміру внесків до ОСББ, якими позивач обґрунтовує розмір внесків, який просить стягнути та своє право на нарахування і стягнення внесків, було визнано судом недійсним. А отже відповідні рішення, як недійсні, не породжують будь-яких правових наслідків, в зв`язку з чим не можуть бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості.

Крім того, у позові, ОСББ вказує, що заборгованість з внесків має бути стягнута в тому числі як збитки, оскільки, вказані кошти мали використовуватись для обслуговування багатоквартирного будинку.

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В силу положень частини другої названої статті збитками є:

втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення - причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Статтею 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором; збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом; суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Позивачем не доведено, що розмір внесків, який він просить стягнути з відповідача є збитками, що в діях відповідача в зв`язку з їх не сплатою є склад цивільного правопорушення (жодний з елементів цивільного правопорушення не доведений позивачем).

В зв`язку з зазначеним відсутні підстави для стягнення з відповідача заявленої заборгованості у розмірі 73384,75 грн, в тому числі у якості збитків.

Крім того, відповідачем надано до матеріалів справи укладені відповідачем договори на безпосереднє (пряме) надання йому послуг з водопостачання та водовідведення, використання електричної енергії, про надання послуг з вивезення та знешкодження твердих побутових відходів. Частина площ нежитлового приміщення використовується не відповідачем безпосередньо, а орендарями, про що надано відповідні договори оренди.

Щодо заявленого позивачем обов`язку відповідача оплачувати надані йому комунальні послуги, то позивачем не надано суду доказів в підтвердження надання безпосередньо ним, чи на підставі укладених ним, як колективним споживачем, договорів послуг відповідачу, їх обсягів та вартості.

Крім того, посилаючись на Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 30.04.2015 № 442 " Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)", яким встановлено тариф у розмірі 1,97 грн, позивач не надав суду розрахунку суми, що підлягала оплаті відповідачем за утримання будинку, згідно тарифу у розмірі 1,97 грн. Крім того, в обгурнтуванні позовних вимог, позивач вказує про стягнення саме суми, яку він розраховує на підставі своїх рішень, визнаних недійсними, та просить стягнути саме внески відповідача як співвласника на рахунок ОСББ.

Також суд зазначає, що відповідно до п. 1 Розпорядження від 30.04.2015 № 442 встановлено тарифи та структуру тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються підприємствами територіальної громади міста Києва, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, що додаються.

Однак, позивач, як Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не є підприємством територіальної громади міста Києва, для яких було затверджено тарифи Розпорядженням від 30.04.2015 № 442.

Суд відзначає, що відповідач, як співвласник майна, зобов`язаний виконувати законні рішення загальних зборів ОСББ та сплачувати встановлені зборами внески, крім того, він має обов`язок оплачувати комунальні послуги у тому розмірі, якому він їх споживає і за тією вартістю, яка обумовлена договорами з надавачами відповідних послуг чи нормативно встановленими тарифами.

Проте позивач не надав суду належних, допустимих та вірогідних доказів у підтвердження заявлених ним позовних вимог. В зв`язку з вищезазначеним, суд відмовляє позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїм вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідачів суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.74, 129, 238 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Озерне-31" (02068, м. Київ, вулиця Драгоманова, буд. 31, ідентифікаційний код 41140099) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфанта" (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 31, ідентифікаційний код 23735922) про стягнення 73384,75 грн - відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 15.04.2021

Суддя І.В.Усатенко